Номер провадження: 33/813/1236/26
Номер справи місцевого суду: 521/6958/26 
Головуючий у першій інстанції Мазун І. А. 
Доповідач Драгомерецький М. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд в складі судді судової колегії судової палати з розгляду цивільних справ Драгомерецького М. М.,
при секретарі Узун Н. Д.,
за участю представника ОСОБА_1 – адвоката Докуніної С. П.,
переглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Докуніна Світлана Петрівна на постанову Хаджибейського районного суду м. Одеси від 21 травня 2026 року по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -
В С Т А Н О В И В:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №647926 від 23.04.2026, ОСОБА_1 23 квітня 2026 року о 12:10 год, в м. Одесі по вул. Житомирській,6 керував т ранспортним засобом Mercedes-Benz Sprinter 313 CDI д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме – виражене тремтіння пальців рук, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України (далі ПДР України), за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Постановою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 21 травня 2026 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та до нього застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу, в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з судовий збір, у розмірі 665,60 гривень. 
Не погоджуючись із зазначеною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Докуніна С. П. звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Хаджибейського районного суду м. Одеси від 21 травня 2026 року та закрити провадження по справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Заслухавши представника ОСОБА_1 – адвоката Докуніну С. П., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст. ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Судовий розгляд справ повинен відповідати загальним принципам, а саме: верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, повага до людської гідності, забезпечення права на свободу та особисту недоторканість, презумпція невинуватості.
Згідно ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладаючи відповідне адміністративне стягнення, суд першої інстанції згідно вимог ст. ст. 245, 247, 251, 252, 280 КУпАП належним чином встановив чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, з`ясував всі фактичні обставин, що мають істотне значення для її розгляду, ухваливши законне та обґрунтоване рішення.
Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення встановлюється шляхом дослідження доказів.
Відповідно до ч. 1 ст. 251 та ст. 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Пункт 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Частиною 1 ст. 130 КУпАП встановлено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Апеляційним судом встановлено, що факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується, наявними в матеріалах справи доказами, а саме: 
1)протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №647929 від 23.04.2026, який в повній мірі відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, а тому є належним та допустимим доказом, й приймається судом до уваги (а.с. 1);
2)направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до КНП «ООМЦПЗ» ООР, відповідного до якого працівники поліції виявили в ОСОБА_1 ознаки сп`яніння, а саме: порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Огляд не проводився, водій відмовився (а.с. 5);
3)відеозаписом з нагрудних відеореєстраторів працівників поліції ПВР 474743, 475795, який відображає із достатньою повнотою стан водія ОСОБА_1 його поведінку та те, що співробітники поліції діяли у відповідності до процедури проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан наркотичного сп`яніння та оформлення матеріалів адміністративного правопорушення (диск а.с. 6).
Таким чином, оцінюючи вищезазначені докази окремо та в їх сукупності, ґрунтуючись на внутрішньому переконанні, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме в тому, що він 23 квітня 2026 року о 12:10 год, в м. Одесі по вул. Житомирській,6 керував транспортним засобом Mercedes-Benz Sprinter 313 CDI д.н.з. НОМЕР_1 , та відмовився на вимогу працівника поліції, в якого виникла підозра, що водій може перебувати в стані наркотичного сп`яніння, від проходження огляду на визначення дійсного його стану, оскільки такий висновок ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи.
В апеляційній скарзі зазначено, що з наявних в матеріалах справи відеозаписів не вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом Mercedes-Benz Sprinter 313 CDI д.н.з. НОМЕР_1 , а 12:10 год, як це зазначено в протоколі, автомобіль перебував в статичному стані.
Однак, апеляційний суд не приймає до уваги дані твердження апеляційної скарги, оскільки як було встановлено із дослідженого відеозапису, протягом всього часу спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 не заперечував факту керування ним транспортним засобом Mercedes-Benz Sprinter 313 CDI д.н.з. НОМЕР_1 , будь-яких зауважень відносно цього в протоколі про адміністративне правопорушення чи в окремих поясненнях не зазначав. Більш того, підтверджував даний факт в розмові.
Сам по собі факт того, що на відеозаписі о 12:10 год транспортний засіб перебуває у нерухомому стані, не спростовує обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення. ОСОБА_1 не заперечував факту керування транспортним засобом, а тому відсутність на відеозаписі безпосереднього моменту руху автомобіля не свідчить про недоведеність факту керування. Сукупність доказів у справі дає підстави дійти висновку про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом до моменту його зупинки та подальшого спілкування з працівниками поліції.
Також апеляційним судом враховується, що під час розгляду справи не було встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що працівники поліції, які склали щодо ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, були упередженими при складанні такого протоколу, що в них були підстав для фальсифікації протоколу чи обмови останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, а також про їх зацікавленість у результатах розгляду справи, у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги.
Таким чином, оскільки, версія про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, заявлена лише суду, тому дане твердження оцінюються судом як такий спосіб захисту, що має на меті безпідставне уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення, та апеляційним судом не ставиться під сумнів, що саме ОСОБА_1 23 квітня 2026 року керував транспортним засобом марки Mercedes-Benz Sprinter 313 CDI д.н.з. НОМЕР_1 .
Апеляційний суд також не приймає до уваги твердження апеляційної скарги про те, що пропозиція працівників поліції до ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння була безпідставною, ОСОБА_1 не мав знак наркотичного сп`яніння, з огляду на наступне.
Проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому ст. 266 КУпАП, з дотриманням вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України 09 листопада 2015 року №1452/735 (далі Інструкція), а також Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103 (далі Порядок).
Відповідно до п. п. 2, 6 розділу І Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Відповідно до п. 3 розділу І Інструкції, ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.
Апеляційний суд вказує, що вирішення наявності чи відсутності ознак сп`яніння відноситься до виключної компетенції поліцейського, який керуючись загальносуспільними нормами зовнішнього вигляду особи, яка не перебуває в стані наркотичного сп`яніння, на власний розсуд визначає наявність чи відсутність ознак наркотичного сп`яніння.
У той же час, підтвердити або спростувати наявність відповідного стану сп`яніння можливо лише шляхом проходження медичного огляду на стан сп`яніння, від чого ОСОБА_1 відмовився.
В даному випадку ОСОБА_1 ставиться в провину саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, а не керування транспортним засобом в стані сп`яніння.
ОСОБА_1 згідно п. 2.5 ПДР України зобов`язаний був на вимогу поліцейського, в якого виникли припущення щодо перебування водія в стані наркотичного сп`яніння, пройти в установленому порядку огляд з метою встановлення його дійсного стану, без встановлення працівникам поліції необґрунтованих умов.
Пунктом 2.5 ПДР України встановлений обов`язок, а не право водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Тому апеляційний суд не може прийняти до уваги твердження водія, що він відмовився пройти огляд, оскільки він не мав ознак наркотичного сп`яніння, та має ряд хвороб.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що дії працівників поліції щодо направлення ОСОБА_1 проїхати до медичному закладу зумовлені помстою за його висловлювання, що він їх ненавидить, ґрунтуються на припущеннях, є суб`єктивною позицією ОСОБА_1 та зазначене не звільняє останнього від виконання обов`язку передбаченого п. 2.5 ПДР України. Окрім того, із відеозапису встановлено, що ОСОБА_1 висловився, що ненавидить поліцейських після їх зазначення, що останній має ознаки наркотичного сп`яніння та пропозиції пройти огляд.
В ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. п. 1.3, 1.9 ПДР України).
Будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі (рішення по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати).
ОСОБА_1 реалізував своє право керувати транспортним засобом, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановленими нормами чинного законодавства, в тому числі на вимогу поліцейського пройти медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння. Однак, розпорядився своїми правами на власний розсуд та усвідомлюючи свої дії, відмовився на вимогу працівників поліції пройти огляд на визначення стану наркотичного сп`яніння.
Апеляційний суд також не може прийняти надані ОСОБА_1 результати лабораторних досліджень медичної лабораторної діагностики «Смартлаб», згідно яких в нього не виявлено наркотичних речовин, оскільки в самому висновку зазначено про те, що взяття біологічного матеріалу у пацієнта проводилося не працівниками ТОВ «Смартлаб», ідентифікація особи не проводилася (а.с. 25).
Щодо тверджень про те, що на відеозаписі не зафіксовано категоричної відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, так як трохи заспокоївшись та вирішивши питання кому передати автомобіль, повідомив поліцейському, що готовий їхати на огляд до медичного закладу, однак йому було відмовлено, апеляційній суд зазначає наступне.
З дослідженого відеозапису вбачається, що працівник поліції неодноразово пропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в встановленому законом порядку та надавав достатній час для прийняття рішення. Незважаючи на це, ОСОБА_1 протягом тривалого часу послідовно та однозначно висловлював небажання проходити огляд, категорично відмовлявся від виконання законної вимоги поліцейського.
При цьому, саме після неодноразових пропозицій пройти огляд та висловленої ОСОБА_1 відмови працівниками поліції було зафіксовано факт відмови та складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Лише після цього ОСОБА_1 висловив готовність проїхати до медичного закладу.
Однак така зміна позиції після завершення процедури документування факту відмови не спростовує самого факту раніше висловленої відмови від проходження огляду. Склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є закінченим з моменту відмови водія від проходження огляду, запропонованого в установленому законом порядку.
За таких обставин його подальша згода має характер зміни позиції після належної фіксації відмови та не свідчить про безпідставність складення протоколу.
Щодо тверджень адвоката Докуніної С. П. про те, що ОСОБА_1 не було вручено направлення на огляд до медичного закладу, апеляційний суд зазначає, що відповідно до ст. 266 КУпАП, Інструкції та Порядку, відповідно до яких, як вже було зазначено, проводиться огляд водіїв на стан сп`яніння, дійсно передбачено, що водій направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я, при цьому, положення профільного законодавства не містять обов`язку поліцейського вручати направлення водієві у письмовій формі з метою проходження ним огляду, як про те зазначає представник.
Посилання на те, що проходження огляду у закладі охорони здоров`я пропонується не лише усно, а і шляхом вручення водієві письмового направлення на такий огляд, та те, що направлення має обов`язково складатись до оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, зводяться до суб`єктивного тлумачення апелянтом норм законодавства.
Апеляційний суд зазначає, що направлення на огляд до медичного закладу є процесуальним документом, який підтверджує факт виявлення працівником поліції ознак сп`яніння у водія та вжиття заходів щодо проведення відповідного огляду. Законодавство не містить вимоги про обов`язкове складання такого направлення виключно до моменту оформлення протоколу про адміністративне правопорушення та не передбачає недійсності направлення у разі його оформлення після складання протоколу.
Для кваліфікації дій за ч. 1 ст. 130 КУпАП, в даному випадку, визначальним є встановлення факту відмови від проходження огляду в установленому законом порядку. Направлення на огляд є одним із доказів дотримання поліцейськими відповідної процедури та оцінюється судом у сукупності з іншими доказами, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення, відеозаписом та іншими матеріалами справи.
Сам по собі часовий проміжок між складанням протоколу та оформленням направлення не спростовує викладених у ньому відомостей, не свідчить про його недостовірність та не є підставою для визнання такого документа неналежним або недопустимим доказом. Будь-яких даних, які б свідчили про порушення права особи на захист у зв`язку з часом його складання, матеріали справи не містять.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за порушення ним вимог п. 2.5 ПДР України.
Доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновку суду першої інстанції не спростовують, не є суттєвими та зводяться до власного тлумачення норм чинного законодавства та обставин справи, а тому оцінюються судом як такий спосіб захисту, що має на меті уникнення від відповідальності за вчинене правопорушення.
Апеляційний суд звертає увагу, що адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та створює підвищену небезпеку, як для самого водія, так і для інших учасників дорожнього руху (водіїв, пішоходів, велосипедистів, власності третіх осіб) і може призвести до тяжких непоправних наслідків.
У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.
Керуючись ст. ст. 247, 294 КУпАП, Одеський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Докуніна Світлана Петрівна залишити без задоволення.
Постанову Хаджибейського районного суду м. Одеси від 21 травня 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду М.М. Драгомерецький