ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

18 червня 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 729/1241/25
Головуючий у першій інстанції – Демченко Л. М.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1401/26

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді: Любчика О.В.,
суддів: Разгуляєвої О.В., Шитченко Н.В.,
сторони: позивач - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області,
відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 02 квітня 2026 року у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області до ОСОБА_1 про стягнення переплати пенсії,

В С Т А Н О В И В:

у липні 2025 року Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - ГУ ПФУ в Чернігівській області) звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 переплату пенсії в розмірі 25683,33 грн та вирішити питання судових витрат.
Позовні вимоги мотивовані тим, що на обліку в ГУ ПФУ в Чернігівській області перебував ОСОБА_1 , який з 02.11.2022 отримував пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV. Відповідно до вимог вище зазначеного Закону пенсія по інвалідності призначається у разі настання інвалідності за наявності встановленого страхового стажу. Згідно з Порядком подання та оформлення документів для призначення пенсій відповідно до Закону № 1058-IV, до заяви про призначення пенсії по інвалідності органом Пенсійного фонду додається виписка з акта огляду МСЕК, яка надсилається відповідною комісією безпосередньо до органу Пенсійного фонду. 11.11.2022 відповідач звернувся через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії по інвалідності, до якої долучив дві частини виписки з акта огляду МСЕК від 03.11.2022, серії ААГ № 151466. Разом з тим, на дату подання заяви оригінал виписки з акта огляду МСЕК до органів Пенсійного фонду не надходив. З метою з`ясування обставин та отримання належного підтвердження інвалідності позивачем направлялися запити до МСЕК у Запорізькій області щодо повідомлення, до якого саме органу Пенсійного фонду України було надіслано виписку з акта огляду, а також щодо надання її дубліката, однак відповіді на вказані запити отримано не було, відповідна виписка до органів Пенсійного фонду не надходила. У подальшому було прийнято рішення про відмову у призначенні відповідачу пенсії по інвалідності, а пенсійну справу приведено у відповідність до вимог законодавства. У зв`язку з цим встановлено переплату пенсії за період з 02.11.2022 по 31.08.2023 у розмірі 25 683,33 грн, які виплачені безпідставно. При цьому, посилаючись на положення ст.ст. 1212, 1215 ЦК України зазначає, що у даному випадку має місце недобросовісність відповідача, оскільки переплата виникла внаслідок неповідомлення ним про обставини, що впливають на право на отримання пенсії, зокрема щодо непродовження інвалідності. При цьому, ним вживалися заходи досудового врегулювання спору, однак переплата добровільно відповідачем не повернута.
Рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 02 квітня 2026 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із вказаним рішенням суду ГУ ПФУ в Чернігівській області подало апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що рішення суду є незаконним. 
Особа, яка подала апеляційну скаргу зазначає, що пунктом 2.2. Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсії відповідно до Закону №1058, яке затверджено постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, передбачено, що до заяви про призначення пенсії по інвалідності орган, що призначає пенсію, додає одержану ним від МСЕК виписку з акта огляду МСЕК. Згідно з п.24 Положення про медико-соціальну експертизу, затверджену Постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 (яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин) комісія надсилає у триденний строк виписку з акту огляду комісії органові, в якому особа з інвалідністю перебуває на обліку. Видача особі, яку визнано особою з інвалідністю, виписки з акта огляду комісії на руки забороняється, що не було взято до уваги судом першої інстанції.
Також зазначає, що на дату подання заяви відповідачем про призначення пенсії оригінал виписки з акту огляду МСЕК до Головного управління та до Головного управління Пенсійного фонду в Запорізькій області не надходив.
Крім того, звертає увагу, що правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і, відповідно, тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.
У заяві від 04.06.2026 представник відповідача зазначив, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а апеляційна скарга такою, що не підлягає задоволенню. Тому, просив відмовити у її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області та отримував пенсію по інвалідності ІІ групи відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що була призначена за його заявою від 11.11.2022, поданою через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України.
До заяви ОСОБА_1 надав виписку з акту огляду медико-соціальної експертною комісією та довідку до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 151466 від 03.11.2022, відповідно до якої йому встановлено другу групу інвалідності терміном до 01.12.2024. Дата чергового переогляду листопад 2024 року (а.с.8).
Відповідно до довідки Бобровицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України про призначення пенсії від 21.11.2022 № 253750004093, ОСОБА_1 призначено пенсію по інвалідності (друга група, загальне захворювання) відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Період встановлення інвалідності визначено з 02.11.2022 по 30.11.2024 (а.с.22).
Згідно з вказаною довідкою, розмір пенсії з надбавками з 01.12.2022 становив 2 300,00 грн.
Відповідно до довідки про перерахунок пенсії від 26.02.2023 № 253750004093, відповідачу проведено індексацію пенсії, у зв`язку з чим з 01.03.2023 розмір пенсії з урахуванням надбавок становив 2 760,00 грн (а.с.21). 
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що відповідач діяв умисно, подавав завідомо недостовірні відомості або свідомо не повідомив про обставини, які впливають на призначення чи виплату пенсії. 
Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції погоджується з огляду на таке.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Частиною першою статті 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.
Відповідно до частини першої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія по інвалідності призначається на весь строк встановлення інвалідності.
Згідно з частиною першою статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.
Відповідно до частини першої статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. Відрахування на підставі рішень органу, що призначає пенсії, провадяться в розмірі не більше 20 процентів пенсії понад відрахування з інших підстав.
Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, регулюється Порядком повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення, затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України №6-4 від 21.03.2003.
Відповідно до пункту 4 вказаного порядку у разі припинення виплати пенсії відповідно до частини першої статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» решта переплати пенсії, що стягувалася за рішенням територіального органу Пенсійного фонду України, або суми пенсії, виплачені надміру внаслідок рахункової помилки, у випадку відмови пенсіонера від добровільного повернення виплачених сум стягуються в судовому порядку.
Згідно пункту 3 цього Порядку, суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України ««Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», рішення про стягнення приймає територіальний орган Пенсійного фонду України, в якому пенсіонер перебуває на обліку як одержувач пенсії.
Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Згідно зі статтею 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.
Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17.
При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.
Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц, постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 607/4570/17-ц.
Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи, із урахуванням зазначених норм матеріального права, при ухваленні рішення про відмову у задоволенні позовних вимог обґрунтовано виходив із того, що позивач (платник грошових коштів) не довів недобросовісності у діях відповідача (набувача пенсії), а тому немає підстав для задоволення позовних вимог про стягнення надмірно отриманих коштів у вигляді нарахованої та виплаченої пенсії за період з 02.11.2022 по 31.08.2023 у сумі 25 683,33 грн.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що пунктом 24 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317 (чинну на час призначення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області пенсії по інвалідності - 21.11.2022) встановлено, що комісія видає особі, яку визнано особою з інвалідністю або стосовно якої встановлено факт втрати професійної працездатності, довідку або індивідуальну програму реабілітації і надсилає у триденний строк виписку з акта огляду комісії органові, в якому особа з інвалідністю перебуває на обліку як отримувач пенсії чи державної допомоги (щомісячного грошового утримання), що призначається замість пенсії, та разом з індивідуальною програмою реабілітації – органові, що здійснює загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виписку з акта огляду комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у наданні додаткових видів допомоги. Видача особі, яку визнано особою з інвалідністю або стосовно якої встановлено факт втрати професійної працездатності, виписки з акта огляду комісії на руки забороняється.
Пунктом 2.2. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1 орган, що призначає пенсію, додає до заяви одержану ним від МСЕК виписку з акта огляду МСЕК.
Таким чином, доводи позивача про те, що на момент звернення відповідача із заявою про призначення пенсії оригінал виписки з акта огляду медико-соціальної експертної комісії не надходив до органу Пенсійного фонду, самі по собі не свідчать про відсутність у відповідача права на призначення пенсії та не є підставою для покладення на нього обов`язку з повернення отриманих коштів.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Rysovskyy v. Ukraine» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy» від 05 січня 2000 року, «Oneryildiz v. Turkey» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com SRL v. Moldova» від 08 квітня 2008 року, «Moskal v. Poland» від 15 вересня 2009 року).
Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Lelas v. Croatia» від 20 травня 2010 року і «Toscuta and Others v. Romania» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Oneryildiz v. Turkey» від 18 червня 2002 року та «Beyeler v. Italy» від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.
Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а фактично зводяться до обґрунтувань апеляційної скарги тими ж обставинами, що і у позовній заяві, переоцінки доказів і незгоди апелянта з висновками суду, яким надана належна правова оцінка судом першої інстанції.
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 02 квітня 2026 року без змін.
Згідно із підпунктом «в» пунктом 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається крім іншого, і з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки в задоволенні вимог апеляційної скарги відмовлено, то підстави для розподілу судового збору відсутні.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області – залишити без задоволення.
Рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 02 квітня 2026 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Судді: