Справа №591/5923/20 	
Номер провадження 22-ц/816/2081/26 	
Категорія - 39 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2026 року м. Суми

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Черних О.М. (суддя-доповідач), суддів: Петен Я.Л., Замченко А.О.,
з участю секретаря судового засідання - Овчаренко М.В.
в присутності:
представника позивача АТ КБ «ПриватБанк» - адвоката Деркач Ольги Романівни,
відповідачки – ОСОБА_1 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні та в режимі відеоконференції в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 18 січня 2021 року ухваленого під головуванням судді Шелєхової Г.В., у цивільній справі № 591/5923/20 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
У С Т А Н О В И В:
1.Описова частина
Короткий зміст вимог позову
У вересні 2020 АТ КБ «ПриватБанк»  звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 02.04.2012 в розмірі 135669,09 грн станом на 31.08.2020, яка складається з наступного: 3800,38 грн – заборгованості за простроченим тілом кредиту; 1315,12 грн – заборгованість за відсотками, нарахованих за прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 130553,59 грн – нарахована пеня.
Свої вимоги обґрунтувало неналежним виконанням відповідачем прийнятих на себе договірних зобов`язань з повернення кредиту та сплати процентів за вказаним договором, тому просив стягнути суму боргу та судові витрати.
Короткий зміст рішення 
Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 18 січня 2021 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором в сумі 135 669 грн 09 коп. та 2102 грн 00 коп. в рахунок відшкодування судового збору.
Суд першої інстанції виходив із того, що відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань в строки, передбачені кредитним договором, не виконав, а тому позивач має право вимагати виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми позичених коштів, відсотків та пені. На підставі ст. 141 ЦПК України стягнув судовий збір.
Короткий зміст апеляційної скарги 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням суду, просила його скасувати та ухвалити нове рішення з дотриманням процесуального та матеріального права.
Відповідачка вказувала, що суд першої інстанції не звернув увагу на неправомірний розрахунок заборгованості. Просила врахувати принцип справедливості та норми права обраховуючи суму нарахованої пені, яка значно перевищує суму тіла кредиту. Просила врахувати, що фактично не була знайома з умовами та правилами кредитування, оскільки кредитну картку їй дали як додаток до відкриття рахунку, зазначивши, що це обов`язкова процедура. Крім того, вказала, що кредитні кошти нараховано в 2015 році, банк звернувся до суду лише 2020 році, тобто з пропуском строків позовної давності.
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 квітня 2026 року справу передано судді-доповідачеві – Черних О.М.
Ухвалою Сумського апеляційного суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 17 квітня 2026 року відкрито апеляційне провадження в указаній справі.
Ухвалою Сумського апеляційного суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 17 квітня 2026 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні 
Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу
Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вона зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення Зарічного районного суду м. Суми від 18 січня 2021 року слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Позиція апеляційного суду 
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
2. Мотивувальна частина
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною другою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального права неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню чи порушення норм процесуального права.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, представника позивача, відповідачки дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам цивільного процесуального законодавства України. 
Фактичні обставини справи
Судом першої інстанції встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 02 квітня 2012 року підписала заяву б/н та згідно даної заяви отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки (а.с.10).
Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» відповідачці, відповідно до кредитного договору б/н, було надано три кредитні картки: № НОМЕР_1 дата відкриття – 16.06.2014 з терміном дії 04/18, № НОМЕР_2 дата відкриття 16.08.2014 з терміном дії 08/18, № НОМЕР_2 дата відкриття 10.03.2015 з терміном дії 08/18 (а.с.8).
Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» відповідачці було змінено умови кредитування, а саме: зазначено, що старт карткового рахунку відбувся 20.01.2015, потім змінено кредитний ліміт до 3000 гривень та 12.09.2016 було зменшено кредитний ліміт без зазначення суми ліміту (а.с.9).
В матеріалах справи наявний витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» без дати публікування даних умов (а.с. 11).
Згідно Умов та Правил, відповідно до п.п. 2.1.1.12.11 Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за договором. 
Згідно Умов та Правил в редакції від 01 березня 2019 року, починаючи з 181 дня порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту у розмірі 86,4% для картки «Універсальна», 84,0% - для картки «Універсальна Голд» (а.с.12-35).
Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого банком станом на 31.08.2020, у відповідачки перед банком утворилась заборгованість, яка становить 135669 грн. 09 коп., що складається з: 0,00 грн. – заборгованість за поточним тілом кредиту; 3800,38 грн. – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. – заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн – заборгованість за простроченими відсотками; 1315,12 - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 130553,59 грн. – нарахованої пені; 0,00 грн. – нарахованої комісії (а.с.7).
Позивачем надана виписка за договором б/н станом на 03.09.2020 щодо руху коштів по картковому рахунку ОСОБА_1 , з якої вбачається, що за період з 16.06.2014 по 01.03.2020 відповідачка користувалась коштами та здійснила поповнення картки на 2760,60 грн (47-49).
Застосовані норми права
Постановляючи рішення про задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено факт кредитного зобов`язання з погодженням істотних умов, а саме: нарахування відсотків та пені.
Колегія суддів не погоджується з висновками місцевого суду, оскільки вони не відповідають матеріалам справи та вимогам закону.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Згідно з ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054, ч. 1 ст. 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).
Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України).
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 10561 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Згідно з ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17, зроблено висновок, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
У даному випадку банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримала в борг позичальниця), стягнути складові його повної вартості - заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами та пеню. На підтвердження своїх вимог, поряд з іншими доказами, банк надав витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» та витяг з тарифів обслуговування карт, які відповідачка не підписувала.
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.05.2022 у справі №393/126/20 зроблено висновок, що під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину. Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.
За змістом частини 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц).
В Анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, підписаній відповідачкою 02.04.2012, відсутні умови щодо розміру отриманого кредиту, терміну кредитування, розміру та порядку нарахування відсотків за користування кредитними коштами та неустойки за порушення строків виконання взятих на себе зобов`язань (а.с.10).
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, відсотками та неустойкою, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від б/н від 02.04.2012, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщених на сайті: https://privatbank.ua/ як невід`ємні частини спірного договору.
Наданий позивачем Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» є неналежним доказом, оскільки не містить жодної інформації щодо предмета доказування у даній справі, зокрема, щодо типу кредитної картки, наданої позичальнику у межах підписаної ним Заяви від 02.04.2012, а містить лише виклад умов використання всіх кредитних карт, які випускаються та обслуговуються АТ КБ «ПриватБанк», що не має правового значення для вирішення даного спору (а.с.1).
Надані ж позивачем Умови та Правила надання банківських послуг у ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Так, витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщених на сайті: https://privatbank.ua/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору, 12 місяців з моменту підписання, пунктом 1.1.7.31 згаданих Умов, позовну давність щодо вимог банку встановлено 50 років.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщеніх на сайті: https://privatbank.ua/ розуміла відповідачка та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи Заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, банку, яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин, та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та Правила банківських послуг, відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17, зроблено висновок, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Вище зазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року.
А тому,з огляду на викладене, суд першої інстанції не вірно стягнув заборгованість за відсотками та пенею, оскільки, процентна ставка за користування кредитом та порядок нарахування пені сторонами не визначена, тому на погашення процентів за користування кредитом та пені банк зараховував кошти неправомірно і тому заборгованість по тілу кредиту повинна бути перерахована з урахуванням суми, зарахованої на погашення процентів та пені.
Колегія суддів вважає, що виходячи з наведеного до стягнення з відповідачки на користь позивача підлягає сума кредитних коштів, які відповідачка отримала згідно договору з відрахування суми, яку вона фактично поклала на кредитний рахунок за строк користування кредитними коштами. Тобто сума боргу по тілу кредиту мінус сума поповнення картки (3800,38-2760,60 = 1039,78). 
Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №61-1536св17, від 02.10.2019 у справі №640/2755/16-ц, відповідно до якої в разі встановлення, що позичальник здійснював платежі на виконання умов договору, які визнані недійсними, він має право на проведення відповідного перерахунку або повернення зайво сплачених коштів.
Щодо строку позовної давності. 
Відповідно до положень ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. 
Абзацом 2 ч.5 ст.261 ЦК України передбачено, що за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. 
Згідно частини першої статті 264 ЦК перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. 
З матеріалів справи вбачається, що відповідачка почала користуватися кредитним коштами з 2015 року та періодично здійснювала погашення карткового рахунку, тобто сплату тіла кредиту чи відсотків.
З виписки по рахунку боржника вбачається, що відповідачка, зокрема здійснила зарахування на кредитний рахунок 01.06.2018.
Позивач звернувся до суду в 2020 році, тобто в межах трирічного строку позовної давності.
Дані твердження узгоджуються з позицією, висловленою в постановах Верховного Суду (від 14.02.2018 у справі №161/15679/15-ц та від 8 листопада 2017 року у справі №6-2891цс16).
Судові витрати
Щодо розподілу витрат, пов`язаних з розглядом справи у суді апеляційній інстанції колегія суддів виходить з наступного. 
Згідно з підпунктом «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України резолютивна частина постанови суду апеляційної інстанції складається, в тому числі, і з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, - у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Підпунктом 1 пункту 1 частини 1статті 4 Закону України «Про судовий збір»  встановлено судовий збір за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з майновим спором, ціна позову у справі складає 135669,09 гривні, за подання позовної заяви, позивач сплатив 2102 гривні 00 копійок.
З урахуванням скасування рішення суду першої інстанції (позов задоволено частково), що у відсотковому співвідношенні до ціни позову становить 0,77 % (1039,78/ 135669,09 х 100).
Отже, з урахуванням пропорційності задоволених позовних вимог з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приват Банк» підлягає стягненню судовий збір за звернення позивача до суду першої інстанції у сумі 16 гривень 19 копійок. 
За подання апеляційної скарги на рішення суду, яка подана фізичною особою, 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги від розміру оспорюваної суми, але не більше 8 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за позовними заявами майнового характеру, а у справах, в яких предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав (крім права власності на майно), відшкодування шкоди здоров`ю (крім моральної шкоди), - не більше 3 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
ОСОБА_1 при зверненні з апеляційною скаргою сплатила судовий збір у розмірі 2522 гривні 40 коп.
Апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена 99,23%. 
Отже, з урахуванням пропорційності задоволених позовних вимог з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 2502 гривні 98 коп.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно з частиною першою та другою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково є неправильне застосування судом норм матеріального права неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягає застосуванню чи порушення норм процесуального права.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а заочне рішення Зарічного районного суду від 18 січня 2021 року необхідно скасувати. 
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 381-382 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 18 січня 2021 року скасувати.
Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.  
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (ЄДРПОУ 14360570)  заборгованість за кредитним договором в сумі 1039 грн 97 коп. та 16 грн 19 коп. в рахунок відшкодування судового збору.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (ЄДРПОУ 14360570) на користь  ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір за подання апеляційної скарги на загальну суму 2502 грн 98 коп. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -  	О.М. Черних	

Судді: Я.Л. Петен 

А.О. Замченко