Справа № 526/2237/25
Провадження № 2/526/102/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

28 травня 2026 року Гадяцький районний суд Полтавської області в складі
головуючої судді Максименко Л.В.
секретаря судового засідання Павленко Т.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Гадяч цивільну справу № 526/2237/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Айконс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

11 липня 2025 року ТОВ «ФК Айконс» через систему «Електронний суд» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 919711 від 28.07.2020 в розмірі 11 474,75 грн та понесених судових витрат у вигляді сплаченого судового збору в сумі 2 422,40 грн.
Відповідно до ч.1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.
Ухвалою від 21.07.2025 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі, розгляд якої вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами у справі. 
Позивач та його представник копію ухвали про відкриття провадження отримали 22.07.2025, яка була направлена до їх електронних кабінетів.
Відповідач ОСОБА_1 ухвалу про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками не отримала, зворотне повідомлення повернуто до суду з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою. Згідно п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Так, відповідач не повідомив суд про зміну адреси реєстрації чи проживання. Оскільки згідно з інформацією, зазначеною у повідомленні про вручення поштового відправлення із штриховими ідентифікаторами № 06 102 6965 5227, копія ухвали суду та копія позовної заяви з додатками відповідачу не вручено, а поштове відправлення повернуто до суду з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою»", то суд приходить до висновку, що згідно ч.6 ст. 272 ЦПК України відповідачу вручено вказане поштове відправлення і фактично вона є повідомленою про розгляд справи в суді першої інстанції.
25.08.2025 року від представника позивача - адвоката Пархомчука С.В. до суду надійшла заява про компенсацію судових витрат, а саме витрат на професійну правову допомогу у розмірі 10500,00 грн.
У відведений строк, з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, від сторін не надійшли заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.
Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи.
Як встановлено частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
За таких обставин, у відповідності до положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, оскільки клопотання про інше від сторін не надходили. Такий висновок суду, зважаючи, що відповідачем не подано відзив на позовну заяву та не повідомлено про причину не вчинення ним своєчасно такої процесуальної дії, узгоджується також із положеннями частини восьмої статті 178 вказаного Кодексу. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін не надходили.
Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Судом встановлено, що 28.07.2020 між ОСОБА_1 та ТОВ «Лінеура Україна» було укладено кредитний договір № 919711 (а.с.16). 
Згідно п.1.2 договору, на умовах, встановлених договором, Товариство зобов`язалось надати відповідачу грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту - 3 500,00 гривень. Строк кредиту 15 днів. Дата повернення кредиту вказується в графіку платежів, що є Додатком №1 до цього Договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього Договору (п. 1.3. договору). Процентна ставки – фіксована. Знижена процентна ставка становить 0,01% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (3,65 процентів річних), застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.3 цього Договору, якщо в цей строк клієнт здійснить повне погашення кредитної заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох календарних днів, що слідують за датою повернення кредиту, що вказана в графіку платежів (п. 1.4.1 договору). Стандартна процента ставка складає 1,90% від суми кредиту за кожний день користування кредитом (693,50 процентів річних), застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.3 цього договору, якщо клієнт не виконав умови зазначені в пп.1.4.1. договору (п. 1.4.2 договору).
Згідно п.2.1 договору кредит надається Товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на платіжну картку відповідача, зазначену нею в Особистому кабінеті, що має наступні реквізити № НОМЕР_1 .
Згідно п.4.1 договору, у випадку неможливості виконання зобов`язань за договором у повному обсязі у встановлений термін та за умови, що заборгованість за кредитом складає не менше 400,00 гривень (включно) клієнт може ініціювати продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення кредиту, шляхом укладення додаткової угоди до договору.
Договір підписано з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором Т168, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, що підтверджується довідкою про ідентифікацію. Сторонами узгоджено графік платежів (додаток №1 до цього договору), згідно якого сума кредиту 3500 грн, датою повернення позики є 12.08.2020, сума нарахованих процентів складає 5,25 грн.
На підтвердження виконання ТОВ «Лінеура Україна» кредитного договору, позивачем надано інформаційну довідку ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 21.05.2025, відповідно до якої 28.07.2020 року ТОВ "Універсальні платіжні рішення" на картковий рахунок відповідача у системі іРау.ua було перераховано кредитні кошти в сумі 3500,00 грн. за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_2 (а.с.13), що є доказом видачі кредитних коштів. 
28.04.2021 між ТОВ "Лінеура Україна" та ТОВ "ФК "Сіті Фінанс Груп" укладено договір факторингу №1-28/04/2021, відповідно до умов якого ТОВ "Лінеура Україна" відступило ТОВ "ФК "Сіті Фінанс Груп" за плату належні йому права вимоги до боржників, що вказані в реєстрі боржників, у тому числі за кредитним договором № 919711 від 28.07.2020, укладеним з ОСОБА_1 , що підтверджується договором факторингу №1-28/04/2021 від 28.04.2021 року ( а.с.22) та платіжною інструкцією від 28.04.2021 року №37 про оплату за вказаним договором факторингу (а.с.24).
Згідно витягу з реєстру боржників до договору факторингу №1-28/04/2021, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором становить 11 474,75 грн, з яких 3500 грн - тіло кредиту, 1989,75 грн - залишок по відсотках, 5985 грн - прострочені відсотки, кількість днів прострочення 226 ( а.с.12). 
28.04.2021 між ТОВ "ФК "Сіті Фінанс Груп" та ТОВ "ФК "Айконс" укладено договір про відступлення права вимоги №1-28/04/2021, відповідно до умов якого ТОВ "Сіті Фінанс Груп" відступило ТОВ "ФК "Айконс" за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників, у тому числі за кредитним договором № 919711 від 28.07.2020, укладеним з ОСОБА_1 , що підтверджується договором факторингу №1-28/04/2021 від 28.04.2021 року (а.с.14-15) та платіжним дорученням №3 від 28.04.2021 року про оплату за вказаним договором факторингу (а.с.27).
Згідно витягу з реєстру боржників до договору факторингу №1-28/04/2021, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором становить 11 474,75 грн, з яких 3500 грн - тіло кредиту, 1989,75 грн - залишок по відсотках, 5985 грн - прострочені відсотки, кількість днів прострочення 226 (а.с.11). 
Отже до ТОВ "ФК "Айконс" перейшло право кредитора за кредитним договором №919711 від 28.07.2020 року, що підтверджується дослідженими судом доказами.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за Допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.
Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно - телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Згідно з п. 6 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис є одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
З огляду на вище викладене, суд приходить до висновку, що укладений між сторонами договір про надання кредиту, є укладеним з додержанням письмової форми визначеної законом, оскільки укладений з додержанням процедури визначеної законом України «Про електронну комерцію», та підписаний відповідачем шляхом застосування електронного підпису одноразовим ідентифікатором, у порядку визначеному ст. 12 Закону та умов кредитного договору.
На підтвердження факту укладення даного договору відповідачем свідчить зазначення в договорі її особистих даних, таких як номер та серія паспорта, ідентифікаційний номер, місце проживання, а також існування самого тексту договору у позивача, який згідно зі ст. 11 Закону є оригіналом такого договору.
Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.
Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання:, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом,
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Судом встановлено, що відповідачу було надано одноразовий ідентифікатор для підписання кредитного договору. 
Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між фінансовою компанією та відповідачем не був би укладений. 
Таким чином, сторони узгодили розмір позики, грошову одиницю, в якій надано позику, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з умовами договору позики позичальник зобов`язується вчасно повернути позику, сплатити відсотки за користування позикою в порядку, визначеному цим договором.
Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.
Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Також ч.3 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Ч.1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Ч. 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК, якщо інше не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ст. 536 ЦПК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Виходячи з наданих позивачем доказів, фінансова установа виконала свій обов`язок своєчасно та у повному обсязі, а ОСОБА_1 порушила умови договору та зобов`язання по погашенню позики.
Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що  існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Після відступлення права грошової вимоги ОСОБА_1 не здійснила жодного платежу для погашення наявного в неї боргу за вищевказаним договором, ні на рахунки позивача, ні на рахунки попереднього кредитора.
Отже, виходячи з вищенаведених положень законодавства та встановлених обставин справи, зокрема те, що відповідачем не доведено факту належного виконання нею умов кредитного договору, суд вважає, що у позивача наявні правові підстави для звернення до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Зокрема, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 11474,75 грн, яка складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 3500,00 грн, заборгованістю за комісіями і відсотками в розмірі 1989,75 грн, простроченою заборгованістю за процентами в розмірі 5985,00 грн.
Суд зауважує, що позивачем не було надано суду на підтвердження розміру заборгованості за цим договором детального розрахунку заборгованості за комісіями і відсотками в розмірі 1989,75 грн та простроченої заборгованості за процентами в розмірі 5985,00 грн, виконаних як первісним кредитором так і позивачем. 
При цьому матеріали справи не містять жодної інформації про час виникнення такої заборгованості, її розміру за період, який передував укладанню договорам факторингу. 
З наданої позивачем виписки з особового рахунку за вказаним кредитним договором, виконаної ТОВ ФК Айконс» неможливо встановити, яким чином були здійснені вказані нарахування відсотків.
Між тим, зазначена вище виписка позивача не є в розумінні положень ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» документом первинного бухгалтерського обліку, який безспірно доводить факт існування заборгованості у визначеному кредитором розмірі, тому суд не може брати його до уваги як належний доказ.
Оскільки доказів погашення заборгованості за кредитним договором відповідачем суду не надано, суд погоджується із розрахунком позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, зокрема тіла кредиту в сумі 3500 грн.
Щодо стягнення з відповідача 1989,75 грн - заборгованості за комісіями і відсотками та 5985 грн - простроченої заборгованості за процентами, суд вважає, що в цій частині позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення з таких підстав.
Як слідує з кредитного договору№ 919711 від 28.07.2020, кредит відповідачу видано строком на 15 днів з 28.07.2020 по 12.08.2020, який може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього договору (п.1.3 договору).
Суд звертає увагу на те, що Розділ 4 "Пролонгація строку кредиту" договору №919711 про надання коштів на умовах фінансового кредиту від 28.07.2020 не містять застереження щодо права позикодавця в односторонньому порядку і на власний розсуд продовжувати строки користування позикою.
Позивачем, також, не було надано суду доказів щодо продовження строку користування договором. 
У своїх постановах Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.
Частиною 1 статті 1048 ЦК України врегульовані відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством.
У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою ст.1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст.625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Проценти, встановлені ст.625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч.2 ст.625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Одночасно не можуть застосовуватися регулятивна норма ч.1 ст.1048 ЦК України і охоронна норма ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною.
За період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч.1 ст.1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ст.625 ЦК України, як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
Право позикодавця нараховувати, передбачені договором проценти припиняється після спливу, визначеного договором строку дії договору чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК України. 
В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, що регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Договором № 919711 від 28.07.2020 про надання коштів на умовах фінансового кредиту визначено строк його дії, який становить 15 днів з 28.07.2020 та саме протягом даного строку позивач ТОВ "ФК "Айконс" до якого відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, перейшло право вимоги, має право нараховувати відповідачу ОСОБА_1 передбачені договором відсотки, які, з урахуванням невиконання нею своїх зобов`язань за договором у встановлений ним строк та положень п.1.4.2 цього договору становлять 1,90%.
Таким чином, заборгованість відповідача по відсотках за вказаним договором становить 997,50 грн.(3500 х 1,90% х 15 днів (строк дії договору, визначений сторонами у п.1.3 договору)).
Право кредитодавця нараховувати, передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК України. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання - такий правовий висновок викладено у Постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12-ц ( п.п. 91-93).
За таких обставин, вимоги позивача про стягнення процентів після спливу строку кредитування не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.
Таким чином, враховуючи, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав належним чином, а відповідач допустив порушення умов укладеного між сторонами кредитного договору, позовні вимоги ТОВ "ФК "Айконс" підлягають частковому задоволенню і з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 919711 від 28.07.2020 у загальному розмірі 4 497,50 грн., з яких: 3500,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 997,50 грн - заборгованість за процентами.
Вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за комісіями і відсотками в розмірі 1989,75 грн, простроченої заборгованості за процентами в розмірі 5985,00 грн. після спливу строку кредитування не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому не можуть бути задоволені.
Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.
Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Як вбачається з положень ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, під час судового розгляду предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення.
Об`єктом оцінки судом при ухваленні рішення є як докази (фактичні дані, відомості), так і процесуальні джерела, що їх містять (показання свідків, висновки експертів, тощо).
У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Коробов проти України» (заява № 39598/03 від 21 липня 2011 року) суд вказав, що при оцінці доказів, суд, як правило - застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.
Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наявний у матеріалах цивільної справи.
Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку, що позивачем належним чином доведено позовні вимоги лише в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, що складається з тіла кредиту, в зв`язку із чим позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.
Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 500 грн, суд зазначає наступне.
Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Позивачем було надано суду докази понесення таких витрат у розмірі 10500,00грн., а саме: договір про надання правової допомоги №16/06/2025 від 16 червня 2025 року, укладеного між ТОВ "ФК "Айконс" та адвокатом Пархомчуком С.В.; Акт про отримання правової допомоги від 11.08.2025 року (а.с.43) на суму 10 500 грн з найменуванням послуг; рахунок № 11.08.2025-5 від 11.08.2025 року на оплату наданих послуг на загальну суму 10500 грн (а.с.48) та платіжну інструкцію кредитового переказу коштів №11950 від 11.08.2025 року про оплату за договором про надання правової допомоги.
Визначаючи розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 13 березня 2025 року у справі 275/150/22, в якій зазначено, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконаних робіт. 
Суд, керуючись принципами диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу з власної ініціативи.
Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин 5, 6 ст. 137 ЦПК України, за змістом яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх не співмірності.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
ОСОБА_1 не надала клопотання про зменшення судових витрат на оплату правничої допомоги.
З урахуванням обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з її конкретних обставин, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10500,00 грн. відповідають критерію розумності судових витрат. При цьому відповідач аргументованих заперечень щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу не надав, клопотання про їх зменшення не надав.
Враховуючи результат розгляду даної справи та заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи в суді пропорційно розміру задоволених позовних вимог (39%) у розмірі 4095 грн.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути сплачені судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до задоволених вимог (39 %) в розмірі 944,74 грн.
Керуючись ст.509, 526, 527 ч.1, 530, 536, 611, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.12, 81, 141,137, 263-265, 268, 273, 289 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Айконс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягти з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК Айконс» заборгованість по кредитному договору № 919711 від 28.07.2020 в розмірі 4 497,50 грн., з яких: 3500,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 997,50 грн. - заборгованість за процентами.
Відмовити ТОВ «ФК Айконс» у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 у частині стягнення заборгованості за комісіями і відсотками в розмірі 1989,75 грн, простроченої заборгованості за процентами в розмірі 5985,00 грн.
Стягти з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК Айконс» судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 944,74 грн та на оплату правової допомоги в розмірі 4095  грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування сторін:
Позивач -ТОВ «ФК Айконс», місцезнаходження - вул. Саперне Поле, буд.12, інше нежитлове приміщення 1008, м.Київ, 01042, код ЄДРПОУ 44334170.
Відповідач – ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку – НОМЕР_3 .

Головуюча: Л. В. Максименко