РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

02 липня 2026 року 	м. Рівне	№460/21100/25	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Нор У.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом
 	ОСОБА_1 	
до	Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України 	
 	про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -	

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якій просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та не виплати позивачу додаткової винагороди в збільшеному розмірі, право на яку передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022№168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі збільшеному до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок тяжкого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини за період з 10.11.2023 по 30.11.2023 та з 12.12.2023 по 28.12.2023;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України здійснити нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі збільшеному до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок тяжкого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, за період з10.11.2023 по 30.11.2023 та з 12.12.2023 по 28.12.2023.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що проходив службу у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України. Позивач зазначає, що 01.10.2023 отримав травму наслідок виконання бойового завдання при захисті Батьківщини. Вказує, що 26.09.2025 звернувся до відповідача щодо виплати додаткової винагороди у зв`язку із перебуванням на лікуванні у вказаний період. Проте, відповідач листом від 13.10.2025 відмовив у нарахуванні додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 №168, із посиланням на перебування позивача на реабілітації. Із такою відмовою відповідача позивач не погоджується та вважає, що має право на додаткову винагороду у зв`язку із перебуванням на лікуванні в закладах охорони здоров`я після тяжкого поранення.
Ухвалою суду від 21.10.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідач щодо задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. У зв`язку із перебуванням позивача на реабілітаційному лікуванні підстав для виплати не було. Вважає, що військова частина НОМЕР_1 жодним чином не порушувала прав та законних інтересів позивача, а діяла виключно в межах своїх повноважень та керуючись чинним законодавством. Просить відмовити в задоволенні позову.
Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступне.

Позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України, що не заперечується відповідачем.
02.10.2023 позивач отримав бойове травмування під час виконання бойового завдання із захисту Батьківщини в районі населеного пункту Вербове Пологінського району Запорізької області, що підтверджується довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 03.11.2023 №7.
У зв`язку з отриманням бойового травмування позивач перебував на стаціонарному лікуванні у період з 18.10.2023 по 23.10.2023, що підтверджується епікризом випискою №4793 у травматологічному відділенні КНП ВМР «ВБЛ».
Згідно з довідки №20 виданою ДУ «Територіальне Медичне Об`єднання Міністерства Внутрішніх Справ України по Рівненській області», в якій вказано, що ОСОБА_1 пройшов медичний огляд у медичній (військово-лікарській) комісії ДУ «ТМО МВС України по Рівненській області». Рішенням медичної (військово-лікарській) комісії вказано, що в «наслідок травмування розриву медіального меніска лівого колінного суглоба (01.10.2023) оперативне лікування (18.10.2023) – артроскопія лівого колінного суглоба, резекція медіального меніска у вигляді комбінованої контрактури лівого колінного суглоба, синовії ту із незначним порушенням функцій». Травма, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини.
Відповідно до реабілітаційної карти пацієнта позивач з 10.11.2023 по 30.11.2023 проходив реабілітаційні допомогу. Та з 12.12.2023 по 28.12.2023 проходив повторну реабілітацію, що підтверджується реабілітаційною карткою пацієнта, які виданні КНП ВМР «Вараська багатопрофільна лікарня».
Позивач звернувся із заявою до відповідача, в якій просив здійснити нарахування та виплату додаткової винагороди у зв`язку з перебуванням на лікуванні в період з 10.11.2023 по 28.12.2023.
Листом від 13.10.2025 №45/12-Б-16, відповідач повідомив про відсутність підстав для виплати додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, оскільки згідно з копій медичних документів вбачається, що Ви перебували на стаціонарному лікуванні в КНП ВМР «Вараська багатопрофільна лікарня» в період з 18.10.2023 по 23.10.2023, а в подальшому проходили саме амбулаторну реабілітацію.
Вважаючи протиправною таку відмову відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд керувався таким.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 65 Конституції України Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби, визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII).
Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України (ч. 1 ст. 1 Закону №2232-XII).
Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби (ч. 1 ст. 2 Закону №2232-XII). Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом (ч. 2 ст. 1 Закону №2232-XII). Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами (ч. 4 ст. 2 Закону №2232-XII).
Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «;Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 3 Закону №2232-XII).
Статтею 9 Закону України від 20.12.1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-ХІІ) визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року №2102-IХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента України від 24.02.2022 року №69/2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
Строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався згідно з Указами Президента України та діє на теперішній час.
Військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування передбачено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 р. №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію», статті 9-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та абзаців другого - восьмого пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 28 червня 2023 р. №3161-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань, пов`язаних із проходженням військової служби під час дії воєнного стану» Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова №168).
Абзацом першим пункту 1 Постанови №168 (в редакції станом на час звернення позивача із заявою до відповідача) установлено що на період воєнного стану особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, розмір такої додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Згідно п. 1-2 Постанови № 168 виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників). Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.
Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які:
у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні (отримують медичну та/або реабілітаційну допомогу у сфері охорони здоров`я в стаціонарних умовах) в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії (Абзац 4 п. 1-2 Постанови № 168).
Спір у цій справі виник у зв`язку із не нарахуванням на не виплатою позивачу додаткової винагороди у розмірі збільшеному до 100000 гривень відповідно до Постанови № 168 в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на реабілітації внаслідок бойового травмування, пов`язаного із захистом Батьківщини, за період з 10.11.2023 по 30.11.2023 та з 12.12.2023 по 28.12.2023.
На думку суду, аналіз наведених норм Постанови №168 дає підстави для висновку про встановлення лише двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме: 1) пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини; 2) факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого травмування або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
При цьому, Постанова №168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із бойовим травмуванням, одержаним при захисті Батьківщини або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, за які виплачується збільшена до 100000 гривень винагорода.
Відповідно до довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 03.11.2023 №7, 02.10.2023 позивач отримав бойове травмування під час виконання бойового завдання із захисту Батьківщини в районі населеного пункту Вербове Пологінського району Запорізької області.
У зв`язку з отриманням бойового травмування позивач перебував на стаціонарному лікуванні у період з 18.10.2023 по 23.10.2023, що підтверджується епікризом випискою №4793 у травматологічному відділенні КНП ВМР «ВБЛ».
Згідно з довідки №20 виданою ДУ «Територіальне Медичне Об`єднання Міністерства Внутрішніх Справ України по Рівненській області», в якій вказано, що ОСОБА_1 пройшов медичний огляд у медичній (військово-лікарській) комісії ДУ «ТМО МВС України по Рівненській області». Рішенням медичної (військово-лікарській) комісії вказано, що в «наслідок травмування розриву медіального меніска лівого колінного суглоба (01.10.2023) оперативне лікування (18.10.2023) – артроскопія лівого колінного суглоба, резекція медіального меніска у вигляді комбінованої контрактури лівого колінного суглоба, синовії ту із незначним порушенням функцій». Травма, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини.
Відповідно до реабілітаційної карти пацієнта позивач з 10.11.2023 по 30.11.2023 проходив реабілітаційні допомогу, та з 12.12.2023 по 28.12.2023 проходив повторну реабілітацію, що підтверджується реабілітаційною карткою пацієнта, які виданні КНП ВМР «Вараська багатопрофільна лікарня».
З наведеного суд робить висновок, що позивач повністю відповідає критеріям, передбаченим пунктом 1 Постанови № 168:
бойове травмування, отримане позивачем 02.10.2023, пов`язане із захистом Батьківщини, оскільки таке травмування отримано в районі бойових дій у зв`язку із виконанням бойових наказів, розпоряджень, а також із відміткою про те, що факт отримання бойової травми, спричинений діями противника;
проходження позивачем стаціонарного лікування у медичному закладі у період з 18.10.2023 по 23.10.2023 у зв`язку із травмуванням, що підтверджується наявним в матеріалах справи медичним документом. А також проходження реабілітації в період 10.11.2023 по 30.11.2023 та з 12.12.2023 по 28.12.2023, у зв`язку з отриманням бойового травмування.
Суд відхиляє доводи відповідача про відсутність підстав для виплати позивачу додаткової винагороди, з огляду на перебування позивача на медичній реабілітації в реабілітаційному відділенні та зважаючи на вичерпний перелік виплат відповідно Постанови №168 та наказу Міністерства внутрішніх справ України від 01.09.2023 року № 729 «Про затвердження Особливостей виплати на період воєнного стану додаткової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України», до яких медична реабілітація не відноситься, з огляду на таке.
Згідно ч.1 статті 3 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19.11.1992 №2801-ХII (далі - Закон №2801-ХII в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин):
- послуга з медичного обслуговування населення (медична послуга) - послуга (у тому числі оцінювання повсякденного функціонування особи, реабілітаційна послуга), що надається пацієнту в закладі охорони здоров`я, реабілітаційному закладі або фізичною особою-підприємцем, яка зареєстрована та одержала в установленому законом порядку ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, та оплачується її замовником. Замовником послуги з медичного обслуговування населення можуть бути держава, відповідні органи місцевого самоврядування, юридичні та фізичні особи, у тому числі пацієнт;
- реабілітаційна допомога у сфері охорони здоров`я (далі - реабілітаційна допомога) - діяльність фахівців з реабілітації у сфері охорони здоров`я, що передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на оптимізацію функціонування осіб, які зазнають або можуть зазнати обмеження повсякденного функціонування у їхньому середовищі;
- реабілітаційна послуга - послуга, що надається пацієнту реабілітаційним закладом, реабілітаційною установою, закладом охорони здоров`я, соціального захисту або іншим суб`єктом господарювання, які мають право надавати реабілітаційну допомогу згідно із законодавством, та оплачується її замовником. Замовником реабілітаційної послуги можуть бути держава, орган місцевого самоврядування, юридична або фізична особа, у тому числі пацієнт;
- реабілітація - комплекс заходів, яких потребує особа, яка зазнає або може зазнавати обмеження повсякденного функціонування внаслідок стану здоров`я у взаємодії з її середовищем;
- загальний заклад охорони здоров`я - багатопрофільний лікарняний заклад, що надає медичну та реабілітаційну допомогу населенню територіальної громади або декількох громад та забезпечує базові напрями стаціонарної медичної допомоги відповідно до переліку, визначеного Кабінетом Міністрів України, стабілізацію стану пацієнта та його маршрутизацію до кластерних та надкластерних закладів охорони здоров`я.
Держава визнає право кожного громадянина на отримання реабілітаційної допомоги під час надання медичної допомоги. Порядок надання реабілітаційної допомоги під час надання медичної допомоги встановлюється законодавством (ст. 8 Закону №2801-ХII).
Згідно ч. 8 ст. 33 Закону №2801-ХII за медичними показаннями одночасно з наданням медичної допомоги пацієнту надається реабілітаційна допомога у встановленому законодавством порядку.
Правові, організаційні та економічні засади проведення реабілітації особи з обмеженнями повсякденного функціонування у сфері охорони здоров`я з метою досягнення та підтримання оптимального рівня функціонування у її середовищі передбачені Законом України «Про реабілітацію у сфері охорони здоров`я» від 03.12.2020 №1053-IX (далі - Закон №1053-IX в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно ч. 1 ст. 20 Закону №1053-IX реабілітація у сфері охорони здоров`я - це комплекс заходів, що здійснюють фахівці з реабілітації, які працюють в реабілітаційних закладах, відділеннях, підрозділах, а також у територіальних громадах, у складі мультидисциплінарної реабілітаційної команди або самостійно, надають реабілітаційну допомогу особі з обмеженнями повсякденного функціонування (або такій, у якої можуть виникнути обмеження повсякденного функціонування) з метою досягнення та підтримання оптимального рівня функціонування та якості життя у її середовищі.
За визначенням Комітету експертів з реабілітації Всесвітньої організації охорони здоров`я (1963), реабілітація - це процес, метою якого є запобігання інвалідності під час лікування захворювання і допомога хворому у досягненні максимальної фізичної, психічної, професійної, соціальної та економічної повноцінності, на яку він буде здатний в межах існуючого захворювання.
Отже, реабілітація є одним із процесів під час лікування хворого у досягненні ним, в тому числі, фізичної повноцінності.
Таким чином, суд вважає, що позивач має право на виплату додаткової винагороди у розмірі збільшеному до 100000 грн. відповідно до Постанови № 168 в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я, що, у свою чергу, свідчить про протиправну бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу вказаної доплати.
Доводи відповідача щодо відсутності підстав для виплати позивачу додаткової винагороди не ґрунтуються на жодних офіційних медичних документах, які б спростовували факт стаціонарного лікування позивача, а тому суд не бере їх до уваги.
Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
За наведених обставин, суд робить висновок про задоволення позову шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, у розмірі збільшеному до 100000,00 грн. пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я за період з 10.11.2023 по 30.11.2023 та з 12.12.2023 по 28.12.2023, зобов`язавши відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду, передбачену Постановою №168, у розмірі збільшеному до 100000,00 грн. пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я за період з 10.11.2023 по 30.11.2023 та з 12.12.2023 по 28.12.2023.
Згідно із вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд робить висновок про наявність підстав для задоволення позову повністю.
Щодо судового збору, суд зазначає, що оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» і такий фактично не сплачувався, відсутні підстави для вирішення питання про відшкодування судового збору відповідно до ст. 139 КАС України. 
Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.
Визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі збільшеному до 100000,00 грн. пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я за період з 10.11.2023 по 30.11.2023 та з 12.12.2023 по 28.12.2023.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі збільшеному до 100000,00 грн. пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я за період з 10.11.2023 по 30.11.2023 та з 12.12.2023 по 28.12.2023. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду. 
Повний текст рішення складений 02 липня 2026 року 
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 ) 
Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 ) 

Суддя       У.М. Нор