ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 359/8852/23 Суддя (судді) першої інстанції: Янченко А.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,
суддів: Кузьменка В.В.,
Попової О.Г.,

При секретарі: Долинській Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 липня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, інспектора батальйону патрульної поліції в м. Борисполі Управління патрульної поліції у Київській області лейтенанта поліції Бурича Володимира Васильовича про визнання дій протиправними, скасування постанови, закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення, відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції, інспектора батальйону патрульної поліції в м. Борисполі Управління патрульної поліції у Київській області лейтенанта поліції Бурича Володимира Васильовича, в якому просив: 
- визнати протиправною постанову про накладення адміністративного стягнення складеної відносно ОСОБА_1 , серії НОМЕР_1 від 17.08.2023, а справу закрити за ст.247 КУпАП.
Позовні вимоги обгрунтовано тим, що позивач не порушував Правил дорожнього їруху, не здійснював виїзд на дорогу з двостороннім рухом про що було повідомлено поліцейському.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 липня 2025 року у задоволенні позовних вимог - відмовлено.
Позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги - задовольнити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що поліцейський зокрема, але не виключно: незаконно та протиправно розглянув справу; розглянув справу не за місцем розгляду справи встановленим ст. 276 КУпАП, на місці стоянки транспортного засобу; виніс постанову не за місцем визначеним ст. 258 КУпАП, грубо порушив конституційні права ОСОБА_1 ; порушив ст. 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод та відповідно ст. 6 Закону України «Про Національну поліцію»; порушив ст. 59, 19,62, 64 Конституції України; обмежено/порушено процесуальні права ОСОБА_1 , які передбачені ст. 268 КУПАП; безпідставно, необґрунтовано та незаконно відхилив заявлені ОСОБА_1 клопотання щодо захисту, місця розгляду справи та відкладення розгляду справи; порушив права захисника передбачені ст. 271 КУпАП; не дослідив докази відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Вказані обставини, на думку скаржника, свідчать про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем зазначено про те, що всі арґументи викладені в тексті апеляційної скарги є такими, що не відповідають реальним обставинам справи, а рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15.07.2025 є таким, що не підлягає скасуванню.
На думку відповідача, оскільки на наданих відеозаписах зафіксована подія адміністративного правопорушення, а саме рух транспортного засобу Skoda Superb номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 по вул. Київський шлях, по смузі для зустрічного руху, тому підстави для скасування спірної постанови - відсутні.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Як свідчать матеріали справи, згідно постанови ЕАТ № 7548998 від 17.08.2023 року, винесеної інспектором роти № 3 БПП в м. Бориспіль УПП у Київській області ДПП лейтенантом поліції Буричем В.В., 17.08.2023 о 22 год. 20 хв. водій ОСОБА_1 за адресою: Київська область місто Бориспіль вулиця Київський Шлях 6, керуючи транспортним засобом Skoda, державний номерний знак НОМЕР_2 , на дорозі що має дві смуги для руху в одному напрямку, здійснив виїзд на призначену для зустрічного руху бік дороги, чим порушив п. 11.4 Правил дорожнього руху.
Вказані обставини слугували підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 гривень.
22 серпня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до командира батальйону патрульної поліції в м. Борисполі зі скаргою, зареєстрованою за вихідним номером Д-397 від 22.08.2023 року про скасування постанови ЕАТ № 7548998 від 17.08.2023 року.
Втім, 29.08.2023 рішенням заступника командира батальйону патрульної поліції в м. Борисполі Управління патрульної поліції у Київській області постанову ЕАТ №7548998 від 17.08.2023 залишено без змін, а скаргу без задоволення.
Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач звернувся за захистом порушених прав до суду.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення є законною та в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою ст. 122 КУпАП, у зв`язку з чим зазначена постанова підлягає залишенню без змін.
Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).
Згідно статті 14 вказаного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.
До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.
Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.
Відповідно до п. 1.1 Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Пунктом 1.3 вказаних Правил закріплено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Згідно п. 1.9 Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
У силу вимог ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух, не створювати перешкод для проїзду спеціалізованого санітарного транспорту бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги, який рухається з включеними проблисковим маячком та спеціальним звуковим сигналом та інше.
Вказане узгоджується з пунктом 2.3 Правил дорожнього руху України згідно з підпунктом «б» якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
За правилами пунктву 11.4 Правил дорожнього руху на дорогах з двостороннім рухом, які мають щонайменше дві смуги для руху в одному напрямку, забороняється виїжджати на призначений для зустрічного руху бік дороги.
Частиною другою статті 122 КУпАП визначено, що порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Вказані норми свідчать про те, що Національна поліція України уповноважена через посадових осіб притягувати осіб до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху, зокрема, у разі порушення правил проїзду перехресть, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду.
При цьому, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів (п.1 статті 247 КУпАП).
Відповідно, стаття 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Таким чином, фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, встановлюються, зокрема, показаннями технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, іншими визначеними законодавством доказами.
Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 17.08.2023 о 22 год. 20 хв. водій ОСОБА_1 за адресою: Київська область місто Бориспіль вулиця Київський Шлях 6, керуючи транспортним засобом Skoda, державний номерний знак НОМЕР_2 , на дорозі що має дві смуги для руху в одному напрямку, здійснив виїзд на призначену для зустрічного руху бік дороги, чим порушив п. 11.4 Правил дорожнього руху.
Слід зазначити, що на обов`язок та важливість доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24 квітня 2019 року (справа №537/4012/16-а), від 17.07.2019 (справа №295/3099/17).
У свою чергу, відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Саме по собі описання адміністративного правопорушення у оскаржуваній постанові не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.
При цьому, приписами частини третьої статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. 
На підтвердження факту вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП відповідачем надано відеозапис з якого вбачається, що транспортний засіб Skoda, державний номерний знак НОМЕР_2 , на дорозі що має дві смуги для руху в одному напрямку, здійснив виїзд на призначену для зустрічного руху бік дороги, чим порушив п. 11.4. Правил дорожнього руху.
Крім того, з відеозапису з камер зовнішнього відео-спостереження супермаркету «Сільпо», відеозапису з відео-реєстратора з службового авто поліції, а також відеозапису з нагрудного відео-реєстратора інспектора поліції, встановлено, що водій ОСОБА_1 на дорозі з двостороннім рухом, що має дві смуги для руху в одному напрямку, виїхав на призначений для зустрічного руху бік дороги, поліцейським після зупинки транспортного засобу роз`яснено причину зупинки, відібрано пояснення, після чого роз`яснено права, та винесена постанова про притягнення до адміністративної відповідальності.
Також на відеозаписі зафіксовано процедуру розгляду адміністративної справи та винесення працівником поліції оскаржуваної постанови. 
Так, позивачу були зачитані його права, інспектором було розглянуто заяву позивача про відкладення розгляду адміністративного правопорушення та відмовлено у відкладенні з огляду на доведеність вини водія, працівник поліції два рази запитав, які права підлягають роз`ясненню на, що позивач чіткої відповіді не надав.
Зазначене спростовує доводи апелянта щодо порушення поліцейським його прав стосовно неналежного розгляду справи про адміністративне правопорушення.
У свою чергу, у відповідності до пункту 7 оскаржуваної постанови зазначено, що до неї додається відео з Бк475490, пояснення особи та відео з реєстратора.
Таким чином, спірна постанова містить посилання на вказані відеозаписи, на підставі яких поліцейським зроблено висновок про вчинення позивачем інкримінованого позивачу правопорушення.
Посилання скаржника на безпідставну зупинку його транспортного засобу колегія суддів не приймає до уваги, враховуючи положення пункту 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» відповідно до поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Так, пунктом 1 частини першої ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.
Враховуючи те, що під час патрулювання поліцейськими було виявлено порушення позивачем Правил дорожнього руху, останні мали законне право зупинити транспортний засіб, під керуванням позивача.
При цьому, в рішенні Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року №5-рп/15 зазначено, що у статті 258 КУпАП визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.
Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.
Однак, зміни щодо переліку тих правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення були внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» від 14 липня 2015 року № 596-VIII, яким статтю 258 КУпАП доповнено частиною другою такого змісту: «Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі».
Тобто, законодавець доповнив існуючий перелік тими правопорушеннями, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.
При цьому, рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015, ухвалено до внесення відповідних змін до статті 258 КУпАП, а тому не може бути застосовано до спірних правовідносин.
Таким чином, у випадку виявлення ознак адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 122 КУпАП, складення протоколу про адміністративне правопорушення не вимагається, а постанова у справі про адміністративне правопорушення (за наявності відповідних підстав) виноситься безпосередньо на місці вчинення правопорушення посадовою особою органу (підрозділу) Національної поліції.
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року у справі № 127/16456/16-а та від 18 листопада 2019 року у справі №158/1820/16-а, від 21 листопада 2019 року у справі №522/22180/16-а.
Отже, працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення з порушення Правил дорожнього руху (стаття 122 КУпАП) на місці вчинення такого правопорушення.
Оскільки інспектором поліції справа розглядалась за місцем вчинення правопорушення, так як як адреса безпосередньо вчинення правопорушення так і місце розгляду справи відноситься до однієї адміністративно-територіальної одиниці, а саме до м. Бориспіль, яка входить до територіальної юрисдикції БПП м. Бориспіль, посадовою особою якого є інспектор, тому такий інспектор патрульної поліції, має право здійснювати розгляд адміністративної справи де було вчинено таке адміністративне правопорушення та на місці, де він несе службу в той час.
Отже, оскільки суть адміністративного правопорушення, вчиненого позивачем, підтверджується належними та допустимими доказами, що в сукупності є підставою для визнання оскарженої постанови про адміністративне правопорушення щодо позивача за вчинення адміністративного правопорушення неправомірною.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Сама незгода позивача щодо його притягнення до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 122 КУпАП не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності.
При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили про відсутність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбачених частиною другою статті 122 КУпАП, а доводи позивача не спростовують висновки поліцейського.
Вказане у сукупності з урахуванням всіх зібраних матеріалів, в достатній мірі підтверджує наявність в діях позивача ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статтею 122 КУпАП.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини в справі «O'Halloran and Francis v. the United Kingdom» будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.
Тобто, водій при керуванні автомобілем зобов`язаний, в першу чергу, дотримуватись вимог Правил дорожнього руху України.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для скасування оскаржуваної постанови.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 липня 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді В.В. Кузьменко

О.Г. Попова