Справа № 454/3269/21	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(заочне)
08 червня 2026 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:
головуючого - судді Веремчук О. А. ,
за участю секретаря Баран О.Я.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сокалі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третьої особи: приватного нотаріуса Шептицького районного нотаріального округу Бойчук Наталії Іванівни про ви знання договору купівлі-продажу недійсним, скасування державної реєстрації та визнання права власності, 
в с т а н о в и в:

Позивач звернулася в суд та просить визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями від 13.10.2006 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , який було посвідчено приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу Бойчук Н.І., як такий, що укладено під впливом помилки; припинити речове право відповідачів на будинок реєстраційний номер майна 10681059, що знаходиться в АДРЕСА_1 , загальною площею 71,1м.кв., житловою площею 53,9м.кв. та належить їм на праві приватної спільної часткової власності в рівних частках по 1/2 та визнати за нею право власності навказаний житловий будинок з господарськими будівлями.
Свої вимоги мотивує наступним.
13.10.2006р. між позивачкою та відповідачами був укладений договіркупівлі-продажу належного позивачці на праві вдасності житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 
ОСОБА_3 , є її онукою, а ОСОБА_2 - чоловік онуки.
Відповідачі тривалий час перед перед укладенням оспорюваного договору запевняли позивачку, що мають намір проживати разом з нею та утримувати її до смерті, проте для цього необхідно укласти відповідний договір та завірити у нотаріуса..
Оскільки вона була особою похолого віку та в цей час хворіла, вона погодилася поїхати в ноторіальну контору та укласти договір довічного утримання, за яким належний їй будинок перейшов б до відповідачів після її смерті.
Проте між нею та відповідачами був укладений договір купівлі-продажу.
Позивачка була впевнена, що між нею та відповідачами укладено саме договір довічного утримання, а не договір купівлі-продожу, оскільки їй ніхто жодних коштів не передавав та копію договору позивачці, також, не надали.
Зазначає, що відповідачі тривалий час не проживають з позивачкою, їх місце проживання невідоме. Тому вона 11.05.2021р. звернулась до нотаріуса з наміром подарувати вказаний житловий будинок своїй дочці ОСОБА_5 . Однак нотаріусом було відмовлено у вчиненні даної нотаріальної дії, в зв`язку з тим, що позивачка не є власником будинковолодіння.
Позивач надала суду заяву у якій просив розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідачі в судове засідання повторно не прибули та не повідомили суд про причини неявки, хоча належним чином повідомлялися про місце та час судового розгляду справи. Заяви про розгляд справи у їх відсутності суду не поступало. 
Третя особа приватний нотаріус Шептицького районного нотаріального округу Бойчук Н.І. надала заяву про розгляд справи у її відсутності.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. 
За таких обставин та зі згоди позивача судом прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. 
Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшовнаступних висновків.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
13.10.2006 року між ОСОБА_4 (Продавець) та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 (Покупці) укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями, посвідчений приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу Бойчук Н.І. (реєстраційний №5641).
Відповідно до пункту 2.1 цього договору Продавець відчужила належний їй на праві власності житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до пункту 2.3 цього договору продаж відчужуваного нерухомого майна за домовленістю сторін вчинено за 41 600 грн.
Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог.
Статтею 16 ЦК України передбачено, що визнання правочину недійсним є одним з визначених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені статтею 215 цього Кодексу.
Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (частина перша статті 216 ЦК України).
З наведеного слідує, що однією з умов для дійсності правочину (зокрема і договору купівлі-продажу) є вільне волевиявлення, яке відповідає внутрішній волі особи та цей правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Звертаючись до суду із цим позов позивач вказує на те, що вона не мала наміру продавати належне їй майно. До приватного нотаріуса Ялова Я.Й. позивачка приїздила, документи підписувала, вважаючи що укладає у нотаріуса договір довічногоутримання. При цьому позивач зазначила, що зі зміст документів, які вона підписувала, їй невідомий. З документами її не ознайомлювали, надали лише відповідну сторінку з місцем для підпису. Про продаж свого майна позивач дізналася через деякий час, коли вирішила подарувати свій будинок дочці і 11.05.2021р. нотаріусом було відмовленоу вчиненні нотаріальної дії. Позивач пояснила, що зазначена ситуація склалася з огляду на те, що вона є людиною похилого віку та мала довіру до відповідачів у справі, ОСОБА_6 яка є її онукою, а ОСОБА_2 - чоловіком онуки.
Пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено справедливість, добросовісність та розумність.
Відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини 3 статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті Цивільного кодексу України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту
Відповідно до частин другої-четвертої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.
Досліджені в судовому засіданні медичні документи підтверджують твердження позивачки про те, що в неї поганий зір, зокрема, виписками з медичної карти хворого здійснені лікарем окулістом.
Також, жодними доказами не підтверджено, що відповідачаі ОСОБА_6 та ОСОБА_2 передали ОСОБА_1 кошти за домоволодіння.
Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Зміст цієї норми вказує на те, що обов`язковою умовою переходу права власності на нерухоме майно є сплата за нього певної (визначеної за домовленістю сторін) суми коштів.
Зміст пункту 9 оскаржуваного договору купівлі-продажу вказує на те, що сторони підтвердили факт повного розрахунку за продані домоволодіння та земельної ділянки.
Доказів (платіжного доручення, квитанції) виконання умов цього договору під час укладання оскаржуваного у цій справі договору купівлі-продажу, суду не надано.
Відповідно до приписів частини першої статті 81 ЦПК України відповідач не надали жодних належних допустими та достатніх доказів передачі ними коштів позивачу за договором купівлі-продажу від 13.10.2006 року.
Підсумовуючи викидане, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не мала наміру укладати договір купівлі-продажу від 13.10.2006 року та відповідно кошти за продаж належного їй домоволодіння вона не отримувала.
Відповідно до статті 203 КЦ України однією з умов, додержання яких є необхідним для чинності правочину є відповідність вільність волевиявлення та відповідність його внутрішній волі особи.
Також суд звертає увагу на те, що позивач ОСОБА_1 продовжує проживати за адресою АДРЕСА_1 хоча пунктом в 13 оскаржуваного договору купівлі-продажу зазначено, що на момент підписання цього договору житловий будинок Продавцем звільено.
Зазначена обставина на думку суду є підтвердженням того, що оскаржуваний у цій справі правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, що відповідно до статті 203 ЦК України є необхідною умовою для дійсності правочину.
За результатами розгляду справи судом встановлено, що договір купівлі-продажу від 13.10.2006 року було укладено без дотримання вимог статті 203 ЦК України, а саме за відсутності вільного волевиявлення позивачки щодо відчуження належного їй домоволодіння та не спрямований на настання правових наслідків, що обумовлені ним. За такого, договір купівлі -продажу від 13.10.2006року в оскаржуваній частині слід визнати недійсним.
Щодо позовних вимог про припинення речового права на нерухоме майно відповідачів визнання за позивачем права власності майна, відчуженого на підставі оскаржуваного договору купівлі-продажу, то суд зазначає таке.
Частиною третьою статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону.
У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.
У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.
Оскільки суд дійшов висновку про необхідність визнання договору купівлі-продажу, в оскаржуваній частині, недійсним, то відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності ОСОБА_3 та ОСОБА_7 ,на 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями в АДРЕСА_1 . Тому позовні вимоги про припинення речового права на вказане майно та визнання права власності на це майна за позивачем є зайвими, у їх задоволенні слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 12, 81, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, 

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.
Визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями від 13.10.2006 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , який було посвідчено приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу Бойчук Н.І., як такий, що укладено під впливом помилки.
Припинити речове право ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 та ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 на будинок реєстраційний номер майна 10681059 , що знаходиться в АДРЕСА_1 , загальною площею 71,1м.кв., житловою площею 53,9м.кв. та належить їм на праві приватної спільної часткової власності в рівних частках по 1/2.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 .
Заява про перегляд даного заочного рішення може бути подана відповідачем в суд протягом двадцяти днів з дня отримання його копії. 
Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку. 
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 . 
Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 . 
Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 . 
Третя особа: Приватний нотаріус Шептицького районного нотаріального окрегу Бойчук Наталія Іванівна, місцезнаходження: м.Сокаль, вул.Шептицького, 76, Шептицький район, Львівська область. 

Головуючий: О. А. Веремчук