ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2026 року 
м. Київ
справа №480/7731/22
адміністративне провадження № К/990/38724/23 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Мацедонської В. Е.,
суддів: Білак М. В., Кашпур О. В.,
розглянув у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу,
за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області про скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 23 березня 2023 року (суддя Воловик С. В.), постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2023 року (головуючий суддя Ральченко І. М., судді: Катунов В. В., Чалий І. С.) та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 04 жовтня 2023 року (головуючий суддя Ральченко І. М., судді: Катунов В. В., Чалий І. С.),
УСТАНОВИВ:
І. Суть спору.
У листопаді 2022 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ), звернувся до суду з позовом до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (далі - відповідач 1, Держпродспоживслужба), Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області (далі - відповідач 2, ГУ Держпродспоживслужби в Сумській області, Управління), у якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ Держпродспоживслужби від 08 листопада 2022 року № 574-к «Про звільнення        ОСОБА_1 »;
- поновити        ОСОБА_1 на посаді начальника ГУ Держпродспоживслужби в Сумській області з 09 листопада 2022 року;
- стягнути з ГУ Держпродспоживслужби в Сумській області на користь        ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу. 
На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що наказ Держпродспоживслужби від 08 листопада 2022 року № 574-к є протиправним і таким, що винесений незаконно, оскільки відсутні підстави для звільнення позивача відповідно до пункту 2 частини першої статті 84 Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон № 889-VIII). Наголосив, що громадянства іноземної держави, зокрема російської федерації, позивач ніколи не набував, паспорт громадянина російської федерації не отримував. 
ОСОБА_1 уважав, що лист Головного управління з протидії системним загрозам управлінню державою Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України від 31 жовтня 2022 року № 5/6/1/5-2783, який був підставою для прийняття спірного наказу, не може бути безумовним доказом набуття позивачем громадянства іншої держави, оскільки на наданих Головним управлінням з протидії системним загрозам управлінню державою Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України до цього листа копіях документів містяться підписи, які не відповідають підпису позивача, самі копії не засвідчені в установленому порядку та не містять інформації щодо джерела походження, у зв`язку з чим викликають сумнів у їх достовірності. 
При цьому ОСОБА_1 ствердив, що під час прийняття наказу від 08 листопада 2022 року № 574-к відповідачем взагалі не встановлювався факт набуття ним громадянства іноземної держави, достатні і допустимі докази такого набуття відсутні.
ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи
ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , виданим Ковпаківським районним відділом у м. Суми Управління Державної міграційної служби України в Сумській області 06 листопада 2015 року. Місце реєстрації позивача відповідно до відмітки у паспорті: АДРЕСА_1 .
Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 25 березня 2019 року № 5924-5000088434, ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою і фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
Поряд з цим, наказом Держпродспоживслужби від 27 січня 2017 року № 33-к ОСОБА_1 призначено на посаду начальника ГУ Держпродспоживслужби в Сумській області з 27 січня 2017 року, як переможця конкурсу.
08 листопада 2022 року на адресу Держпродспоживслужби надійшов лист Головного управління з протидії системним загрозам управлінню державою Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України від 31 жовтня 2022 року № 5/6/1/5-2783, у якому зазначено, що начальник ГУ Держпродспоживслужби в Сумській області    ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженець м. Богодухів Харківської обл., паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий Ковпаківським РВ у м. Суми УДМС України в Сумській області 03 лютого 1996 року) 19 червня 2014 року отримав паспорт громадянина російської федерації серії    НОМЕР_3 . До цього листа СБУ додано: скріншот web-сторінки «Главного управления по вопросам миграции МВД россии» щодо дійсності паспорта громадянина російської федерації серії    НОМЕР_3 ; роздрукована інформація з СПО СК: АС «Российский паспорт»; копія «Заявления о выдаче (замене) паспорта»; скріншот web-сторінки «ФНС россии» щодо ідентифікаційного номера        ОСОБА_1 .
На підставі листа СБУ від 31 жовтня 2022 року № 5/6/1/5-2783 та доданих до нього документів, 08 листопада 2022 року Держпродспоживслужбою прийнято наказ № 574-к «Про звільнення ОСОБА_1 », відповідно до якого позивача звільнено 09 листопада 2022 року з посади начальника ГУ Держпродспоживслужби в Сумській області відповідно до пункту 2 частини першої статті 84 Закону № 889-VIII (у зв`язку з встановленням факту наявності у державного службовця громадянства іноземної держави).
09 листопада 2022 року ГУ Держпродспоживслужби в Сумській області видано наказ № 481-к «Про оголошення наказу Держпродспоживслужби від 08 листопада 2022 року № 574-к та здійснення повного розрахунку з ОСОБА_1 ». 
У зв`язку з відсутністю позивача на робочому місці у день фактичного звільнення, 09 листопада 2022 року відповідачем 2 було направлено ОСОБА_1 на особисту електронну пошту, а в подальшому поштовим відправленням повідомлення про його звільнення, а також копії наказів від 08 листопада 2022 року № 574-к та від 09 листопада 2022 року № 481-к.
Уважаючи наказ відповідача 1 про звільнення позивача протиправним, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом за захистом порушених, на його думку, прав та інтересів.
Також ОСОБА_1 подав до суду заяву про стягнення судових витрат, у якій просив стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів витрати на правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн (з урахуванням клопотання позивача від 21 лютого 2023 року про приєднання документів до матеріалів справи).
ІІІ. Рішення судів попередніх інстанцій та мотиви їх ухвалення
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 23 березня 2023 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2023 року, позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Держпродспоживслужби від 08 листопада 2022 року № 574-к «Про звільнення        ОСОБА_1 ». Поновлено    ОСОБА_1 на посаді начальника ГУ Держпродспоживслужби в Сумській області з 10 листопада 2022 року. Стягнуто з ГУ Держпродспоживслужби у Сумській області на користь    ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10 листопада 2022 року по 23 березня 2023 року у загальному розмірі 147 393,47 грн. У задоволенні інших вимог відмовлено. 
Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що лист СБУ від 31 жовтня 2022 року № 5/6/1/5-2783 не містить достатніх відомостей для встановлення факту наявності у позивача громадянства російської федерації. Суди зазначили, що цей лист дійсно містить інформацію про ймовірну наявність у ОСОБА_1 іноземного громадянства, проте, з огляду на зміст та характер такого листа, викладена інформація потребувала перевірки відповідачем, про що вказано у частині другій статті 84 Закону № 889-VIII. Суди попередніх інстанцій зауважили, що з моменту отримання інформації та по час розгляду цієї справи в судах, відповідачі не вчинили жодних дій щодо перевірки її достовірності, з метою виконання законодавчо визначеного обов`язку встановлення факту наявності у позивача громадянства іноземної держави. На переконання суду першої та апеляційної інстанцій, указане свідчить про те, що відповідачами не доведено обставин, які слугували підставою для звільнення позивача з посади. При цьому, суди наголосили, що як відповідач, так і суд не можуть покладати на позивача обов`язок доведення протиправності прийнятого відповідачем рішення.
Крім того суди попередніх інстанцій урахували те, що як відповідачами, так і СБУ (на вимогу ухвали суду про витребування доказів) не було надано ані оригіналів документів, які стали підставою для направлення Держпродспоживслужби листа від 31 жовтня 2022 року № 5/6/1/5-2783 та інформацію щодо джерела їх отримання, ані належним чином засвідчених їх копій. Натомість, позивачем вжито всі можливі заходи з метою спростування відомостей щодо, нібито, отримання ним паспорта громадянина російської федерації.
Додатковим рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2023 року у задоволенні заяви представника    ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення витрат на правову допомогу відмовлено. 
Суд першої інстанції виходив з того, що сторонами не узгоджено фіксовану вартість послуг на правову допомогу; докази, які б підтверджували фактичне надання адвокатом послуг в межах договору про надання правничої допомоги, позивачем не подані, в матеріалах справи відсутні. Суд уважав, що сам по собі договір таким доказом не є, оскільки свідчить лише про певну домовленість між клієнтом та адвокатом та узгодження послуг, які належить надати відповідно до укладеного договору, а не їх фактичне надання. Також суд першої інстанції стверджував, що не є таким доказом і платіжне доручення від 20 лютого 2023 року, яке надано позивачем до суду на підтвердження суми понесених витрат у розмірі 20 000,00 грн, без документу, що містив би інформацію, які саме послуги надані адвокатом на вказану суму.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 04 жовтня 2023 року апеляційну скаргу    ОСОБА_1 задоволено частково. Додаткове рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2023 року скасовано. Прийнято нову постанову, якою заяву    ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу задоволено частково. Стягнуто пропорційно за рахунок бюджетних асигнувань ГУ Держпродспоживслужби в Сумській області та Держпродспоживслужби на користь    ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн. 
Суд апеляційної інстанції виходив з того, що на підтвердження складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, позивачем, крім іншого, було надано до суду першої інстанції акт здачі-приймання робіт (надання послуг) від 20 лютого 2023 року № 4 на суму 20 000,00 грн, який, у свою чергу, одночасно засвідчує узгодження сторонами вартості послуг та є підставою для оплати витрат на правничу допомогу. При цьому суд зауважив, що відсутність рахунку на оплату не свідчить про невиконання умов договору.
Водночас, аналізуючи зміст наданих позивачу послуг, зазначених у заяві про стягнення витрат на правову допомогу, Другий апеляційний адміністративний суд наголосив, що надаючи оцінку співмірності заявленої до відшкодування позивачем суми витрачених коштів на складання позовної заяви та участь у судових засіданнях, критеріям, установленим частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а також виходячи зі складності справи та обсягу наданих адвокатом послуг позивачу, співмірними є витрати на правову допомогу, які підлягають стягненню на користь позивача, у розмірі 10 000,00 грн.
IV. Провадження в суді касаційної інстанції.
17 листопада 2023 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Держпродспоживслужби на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 23 березня 2023 року, постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2023 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 04 жовтня 2023 року.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 11 грудня 2023 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України. 
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 червня 2026 року (у зв`язку з обранням судді Мартинюк Н. М. до Великої Палати Верховного Суду) визначено склад колегії для розгляду цієї справи: Мацедонська В. Е. (головуючий суддя), Білак М. В., Кашпур О. В.
V. Касаційне оскарження.
У касаційній скарзі Держпродспоживслужба просила скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Також відповідач 1 просив скасувати постанову суду апеляційної інстанції, ухваленої за наслідком апеляційного перегляду додаткового рішення суду першої інстанції, та залишити в силі додаткове рішення суду першої інстанції.
У касаційній скарзі Держпродспоживслужба зазначила, що суди попередніх інстанцій під час розгляду справи по суті не врахували висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 03 лютого 2021 року у справі № 0940/1503/18 та від 06 квітня 2021 року у справі № 640/4337/19, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме: пункту 2 частини першої статті 84 Закону № 889-VIII.
На обґрунтування цієї позиції, скаржник зауважив, що у згаданих постановах Верховний Суд наголосив, що в разі встановлення факту набуття громадянства іншої держави державний службовець підлягає звільненню незалежно від того, чи припинене його громадянство України з цієї самої підстави у порядку, встановленому Законом України від 18 січня 2001 року № 2235-ІІІ «Про громадянство України» (далі - Закон № 2235-ІІІ). При цьому, частина друга статті 84 Закону № 889-VIII вимагає звільнення державного службовця у триденний строк, що, у свою чергу, виключає можливість проведення службового розслідування та будь-яких додатковим процедур/механізмів.
Також відповідач 1 стверджував, що СБУ відповідно до спеціального (профільного) законодавства є державним органом, наділеним необхідним обсягом повноважень, які дозволяють йому виявити факт набуття громадянином України громадянства іншої держави. Уважає, що лист СБУ від 31 жовтня 2022 року № 5/6/1/5-2783 та додані до нього роздруківки скріншотів з інформаційних ресурсів російської федерації є належними і достатніми доказами факту отримання ОСОБА_1 паспорта громадянина російської федерації від 19 червня 2014 року серії    НОМЕР_3 , і немає підстав уважати, що ця інформація отримана незаконним шляхом.
Крім того Держпродспоживслужба зазначила, що суд апеляційної інстанції під час вирішення питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу не врахував висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 01 жовтня 2018 року у справі № 569/17904/17, від 13 грудня 2018 року у справі № 816/2096/17, від 22 жовтня 2021 року у справі № 160/7922/20 та додаткових постановах від 05 вересня 2019 року у справі № 826/841/17 та від 18 серпня 2021 року у справі № 300/3178/20 щодо застосування частини четвертої статті 134 КАС України. На думку відповідача 1, відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. 
Серед іншого скаржник указував як на підставу касаційного оскарження пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначив щодо необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду від 27 липня 2023 року у справі № 260/1627/22. 
Проте, Верховний Суд в ухвалі від 11 грудня 2023 року наголосив, що необхідність відступу від висновку, викладеного в раніше ухвалених постановах Верховного Суду, має виникати з певних визначених об`єктивних причин і такі причини повинні бути чітко визначені та аргументовані скаржником при посиланні на пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України. Водночас, Держпродспоживслужбою не доведено підстав для необхідності відступу від висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 27 липня 2023 року у справі № 260/1627/22, як наслідок Суд відхилив посилання скаржника на положення пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України.
04 березня 2026 року Держпродспоживслужба подала до Верховного Суду заяву, у якій, посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2025 року у справі № 990/264/24, додатково зауважила щодо допустимості в якості доказу набуття громадянства російської федерації листа СБУ та документів, які були отримані з автоматизованої системи «СПО СК: АС російський паспорт».
Інші учасники справи відзив на касаційну скаргу не подавали, що не перешкоджає касаційному перегляду судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.
VІ. Релевантні джерела права й акти їх застосування
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, врегульовано Законом № 889-VIII.
Відповідно до частини другої статті 1 Закону № 889-VIII, державний службовець -це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.
Пунктом 1 частини першої статті 83 Закону № 889-VIII установлено, що державна служба припиняється у разі втрати права на державну службу або його обмеження (стаття 84 цього Закону).
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 84 Закону № 889-VIII підставами для припинення державної служби у зв`язку із втратою права на державну службу або його обмеженням, зокрема, є: встановлення факту наявності у державного службовця громадянства іноземної держави або набуття державним службовцем громадянства іноземної держави під час проходження державної служби.
Зі змісту частини другої статті 84 Закону № 889-VIII убачається, що у випадках, зазначених у пунктах 1-4, 6 частини першої цієї статті, суб`єкт призначення зобов`язаний звільнити державного службовця у триденний строк з дня настання або встановлення факту, передбаченого цією статтею, якщо інше не встановлено законом.
Поряд з цим, частиною першою статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 132 КАС України).
За змістом частини другої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Згідно з частиною третьою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).
Частина п`ята статті 134 КАС України установлює, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).
При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (частина перша 139 КАС України).
VІІ. Висновки Верховного Суду
У силу положень частини першої статті 341 КАС України перегляд судового рішення здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевірка правильності застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи.
Спір у цій справі виник у зв`язку з незгодою ОСОБА_1 з рішенням Держпродспоживслужби (як роботодавця) про звільнення позивача з посади державного службовця відповідно до частини другої статті 84 Закону № 889-VIII (з підстав наявності інформації про отримання державним службовцем громадянства іншої держави (російської федерації).
Касаційне провадження у цій справі відкрите у зв`язку з посиланням скаржника на неврахування судами попередніх інстанцій правових висновків Верховного Суду, викладених:
- у постановах від 03 лютого 2021 року у справі № 0940/1503/18 та від 06 квітня 2021 року у справі № 640/4337/19, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме: пункту 2 частини першої статті 84 Закону № 889-VIII;
- у постановах від 01 жовтня 2018 року у справі № 569/17904/17, від 13 грудня 2018 року у справі № 816/2096/17, від 22 жовтня 2021 року у справі № 160/7922/20 та додаткових постановах від 05 вересня 2019 року у справі № 826/841/17 та від 18 серпня 2021 року у справі № 300/3178/20 щодо застосування частини четвертої статті 134 КАС України.
Що стосується аргументів касаційної скарги Держпродспоживслужби у частині оскарження рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції по суті спору, Верховний Суд зазначає таке.
Ключове питання, яке постало перед судом касаційної інстанції у цій частині, є те, чи можна вважати належним і допустимим доказом лист СБУ щодо наявності інформації про отримання державним службовцем громадянства іншої держави (у цій справі - російської федерації на території АР Крим) та долучених до нього роздруківок з інформаційних ресурсів російської федерації, а також те, чи є лист СБУ безумовною підставою для звільнення державного службовця відповідно до частини другої статті 84 Закону № 889-VIII.
Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.
З аналізу положень частин першої та другої статті 84 Закону № 889-VIII слідує, що підставою для припинення державної служби у зв`язку із втратою права на державну службу або його обмеженням є, зокрема встановлення факту наявності громадянства іншої держави або набуття державним службовцем громадянства іноземної держави під час проходження державної служби. Суб`єкт призначення зобов`язаний звільнити державного службовця у триденний строк з дня настання або встановлення факту набуття ним громадянства іншої держави.
Тобто, законодавець визначив імперативний обов`язок суб`єкта призначення звільнити державного службовця у разі встановлення такого факту наявності у службовця іноземного громадянства або набуття державним службовцем громадянства іноземної держави під час проходження державної служби. 
Поряд з цим, колегія суддів зауважує, що у постанові від 21 липня 2022 року у справі № 826/2538/18 Верховний Суд, аналізуючи норми законодавства, яким урегульовано і спірні правовідносини, указав, що встановивши факт набуття державним службовцем громадянства іноземної держави суб`єкт призначення зобов`язаний звільнити таку особу із займаної посади відповідно до пункту 2 частини першої статті 84 Закону № 889-VIII. Будь-які додаткові процедури/механізми для звільнення державного службовця законодавством не передбачені. 
У цій же справі Верховний Суд наголосив, що факт набуття особою громадянства іноземної держави повинен ґрунтуватися на беззаперечних доказах, позаяк тягне за собою негативні для державного службовця наслідки у вигляді звільнення особи з публічної служби. Установлення факту набуття особою громадянства іноземної держави закріплено в частині другій статті 84 Закону № 889-VIII та покладається на суб`єкта призначення.
Подібні правові висновки містяться також у постанові Верховного Суду від 06 квітня 2021 року у справі № 640/4337/19 (на яку, зокрема посилається Держпродспоживслужба у касаційній скарзі), і колегія суддів не вбачає підстав для відступу від них.
Зважаючи на нормативне регулювання спірних правовідносин та правові позиції суду касаційної інстанції, Суд уважає, що відповідач (у цій справі - Держпродспоживслужба) мав законодавчо визначений обов`язок звільнити позивача з посади у разі встановлення факту наявності громадянства іноземної держави або набуття державним службовцем громадянства іноземної держави під час проходження державної служби. Інших альтернативних варіантів поведінки відповідача у цьому випадку Закон № 889-VIII не містить.
Щодо належності і допустимості доказів, які підтверджують встановлення суб`єктом призначення факту наявності у державного службовця громадянства іншої держави, Верховний Суд зазначає таке.
Доказування в адміністративному судочинстві є чинником, який здатний забезпечити поєднання високої ефективності правозастосування із неухильним додержанням прав і свобод приватної особи під час вирішення публічно-правового спору.
У традиційному аспекті доказування розуміють як «процес встановлення фактичних даних у справі», «діяльність учасників розгляду справи», «процес пізнання», «діяльність щодо встановлення істини у справі», «діяльність щодо сприйняття інформації». 
Отже, доказування - це діяльність адміністративного суду, учасників розгляду адміністративної справи, інших заінтересованих осіб із збирання (подання, витребування, забезпечення), дослідження (перевірки, огляду) й оцінки доказів у порядку, встановленому у КАС України.
Метою доказування в адміністративному судочинстві є встановлення істини у справі.
Для доказування характерна внутрішня структура, складовою якої є суб`єкти доказування, об`єкт доказування та етапи доказування.
Суб`єктами доказування в адміністративному судочинстві є суд та учасники розгляду справи. Суд як суб`єкт доказування відіграє активну роль, зважаючи та те, що бере активну участь у збиранні, дослідженні та оцінці доказів.
Частина перша статті 77 КАС України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, установлених статтею 78 КАС України. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. 
Об`єктом доказування є певні обставини справи або, іншими словами, доказова інформація. Під доказовою інформацією розуміють будь-які відомості, на основі яких суд у порядку, встановленому КАС України, встановлює наявність або відсутність обставин, які підлягають доказуванню, а також інших обставин, які мають значення для вирішення адміністративної справи. При цьому, функція доказів полягає у забезпеченні безпомилковості, незаперечності й повноти інформації.
Дослідження доказів - це безпосереднє сприйняття і вивчення судом та іншими учасниками інформації про фактичні дані, надані сторонами й іншими особами, які беруть участь у справі, за допомогою передбачених законом засобів доказування із додержанням принципів усності та безпосередності.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 73 КАС України). Належність характеризується наявністю об`єктивного зв`язку між відомостями, які в них містяться, та фактами, що підлягають встановленню у справі.
Допустимим є доказ, який отриманий відповідно до встановленого законом порядку (стаття 74 КАС України). Допустимість характеризується через законність джерела отримання доказів, тобто суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (частина перша статті 75 КАС України).
З огляду на викладене, Суд зауважує, що при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. За стандартом достатності, якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Стандарти доказування є важливим елементом принципу змагальності, який в адміністративному судочинстві урівноважується принципом офіційного з`ясування всіх обставин у справі, зокрема щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
Повертаючись до спірних правовідносин убачається, що звільняючи ОСОБА_1 з посади державного службовця відповідно до частини другої статті 84 Закону № 889-VIII, Держпродспоживслужба виходила з інформації, яку отримала листом СБУ від 31 жовтня 2022 року № 5/6/1/5-2783, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав паспорт громадянина російської федерації серії НОМЕР_3 , який був виданий федеральною міграційною службою росії в м. Севастополі. До цього листа СБУ додано: роздруківки скріншотів з сайтів «Главное управление по вопросам миграции МВД Росии», «ФНС Росии», «СПО СК: АС «Российский паспорт», а також копію «заявления о выдаче (замене) паспорта гражданина российской федерации», оформленого ОСОБА_1 18 червня 2014 року і згідно з відомостей якого останній отримав такий паспорт особисто 07 липня 2014 року.
Задовольняючи позовні вимоги про визнання протиправним наказ відповідача 1 про звільнення ОСОБА_1 з посади державного службовця та поновлюючи його на цій посаді, суди попередніх інстанцій виходили з того, що лише наявність листа СБУ і доданих до нього роздруківок з інформаційних сайтів не є належними доказами встановлення факту наявності у позивача громадянства іноземної держави (російської федерації). При цьому, суди урахували пояснення позивача про те, що підпис, який міститься на копії роздруківки документа з назвою «заявление о выдаче (замене) паспорта гражданина российской федерации», не відповідає особистому підпису ОСОБА_1 .
З цього приводу Суд уважає за доцільне зазначити таке.
Спеціальним Законом України від 25 березня 1992 року № 2229-XII «Про Службу безпеки України» (далі - Закон № 2229-XII), а саме статтею другою цього Закону передбачено, що на Службу безпеки України покладається у межах визначеної законодавством компетенції захист державного суверенітету, конституційного ладу, територіальної цілісності, науково-технічного і оборонного потенціалу України, законних інтересів держави та прав громадян від розвідувально-підривної діяльності іноземних спеціальних служб, посягань з боку окремих організацій, груп та осіб, а також забезпечення охорони державної таємниці. До завдань Служби безпеки України також входить попередження, виявлення, припинення та розкриття кримінальних правопорушень проти миру і безпеки людства, тероризму та інших протиправних дій, які безпосередньо створюють загрозу життєво важливим інтересам України.
Стаття 24 Закону № 2229-XII визначає основні завдання СБУ, до яких, серед інших, належать: 1) здійснювати інформаційно-аналітичну роботу в інтересах ефективного проведення органами державної влади та управління України внутрішньої і зовнішньої діяльності, вирішення проблем оборони, соціально-економічного будівництва, науково-технічного прогресу, екології та інших питань, пов`язаних з національною безпекою України; 3) виявляти, припиняти та розкривати кримінальні правопорушення, розслідування яких віднесено законодавством до компетенції Служби безпеки України, проводити їх досудове розслідування; розшукувати осіб, які переховуються у зв`язку із вчиненням зазначених кримінальних правопорушень; 4) здійснювати контррозвідувальні заходи з метою попередження, виявлення, припинення і розкриття будь-яких форм розвідувально-підривної діяльності проти України; 8) здійснювати відповідно до законодавства профілактику правопорушень у сфері державної безпеки.
Так, Верховний Суд у постанові від 03 лютого 2021 року у справі № 0940/1503/18 (на яку також посилається скаржник) указав, що відповідно до покладених на Службу безпеки України завдань щодо попередження, виявлення, припинення та розкриття протиправних дій, які безпосередньо створюють загрозу життєво важливим інтересам України (частина друга статті 2 Закону № 2229-XII), цей державний орган з правоохоронними функціями наділений необхідним обсягом повноважень, у тому числі в ході контррозвідувальної діяльності (статті 24, 25 Закону № 2229-XII, стаття 7 Закону України від 26 грудня 2002 року № 374-IV «Про контррозвідувальну діяльність»), які дозволяють йому виявити факт набуття громадянином України громадянства іншої держави. На підставі чого Верховний Суд констатував, що отримання суб`єктом призначення інформації від СБУ про встановлення факту набуття державним службовцем громадянства іноземної держави, було достатньою підставою для звільнення такої особи з посади державної служби відповідно до пункту 2 частини першої статті 84 Закону 
№ 889-VIII.
Крім того, у постанові від 12 серпня 2020 року у справі № 260/1146/18, предметом розгляду якої також було правомірність звільнення позивача на підставі отримання суб`єктом призначення інформації від СБУ, Верховний Суд уважав, що така інформація є законною для винесення наказу про звільнення. Більше того, у означеній постанові Верховний Суд зауважив, що перебування на державній службі позивача, як громадянина іншої держави на керівній посаді вказує на загрозу національній безпеці України, оскільки передбачає його ознайомлення з службовою інформацією та може створювати передумови до її розголошення іноземній стороні.
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом й у подальшому в постанові від 24 березня 2026 року у справі № 640/19582/21.
Ураховуючи викладене, колегія суддів уважає, що за встановлених обставин справи підхід відповідача 1 щодо прийняття оскаржуваного наказу був передбачуваний і мав відповідні підстави, оскільки отримання суб`єктом призначення інформації від СБУ про встановлення факту наявності у ОСОБА_1 громадянства російської федерації є безумовною підставою для звільнення його з займаної посади відповідно до частини другої статті 84 Закону № 889-VIII. 
Таким чином, Верховний Суд не погоджується з твердженнями судів попередніх інстанцій про відсутність у Держпродспоживслужби достатніх належних, достовірних та беззаперечних доказів (інформації) для встановлення факту наявності у        ОСОБА_1 громадянства російської федерації та, як наслідок - про недоведеність обставин, які слугували підставою для звільнення позивача відповідно до частини другої статті 84 Закону № 889-VIII.
Як наслідок, Верховний Суд уважає, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають вимогам щодо їх законності та обґрунтованості, оскільки ухвалені з порушенням норм матеріального права та без повного і всебічного з`ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення цього спору. 
З огляду на встановлені судом касаційної інстанції порушення, колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційна скарга у цій частині підлягає задоволенню, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - скасуванню повністю, з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.
Що стосується доводів касаційної скарги Держпродспоживслужби у частині оскарження постанови суду апеляційної інстанції, ухваленої за наслідком перегляду додаткового рішення суду першої інстанції щодо стягнення витрат на правничу допомогу, Верховний Суд звертає увагу на таке.
Згідно з частинами першою, третьою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Відповідно до частин першої, шостої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Водночас, додатковими судовими рішеннями є додаткове рішення, додаткова постанова чи додаткова ухвала, якими вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази (для рішень, постанов) або вирішені не всі клопотання (для ухвал). Крім того, додаткові рішення можуть прийматися, якщо судом при ухваленні основного судового рішення не визначено способу його виконання або не вирішено питання про судові витрати.
Додаткове судове рішення є невід`ємною складовою основного судового рішення.
Отже, ураховуючи ті обставини, що оскаржуваною постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 04 жовтня 2023 року вирішено питання виключно щодо стягнення на користь        ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу відповідно до статті 139 КАС України, а також те, що цією постановою Верховний Суд ухвалив нове рішення про відмову у задоволенні основних позовних вимог, як наслідок - наявні підстави для задоволення касаційної скарги відповідача 1 у цій частині, шляхом скасування постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 04 жовтня 2023 року та постановлення нової ухвали про відмову у задоволенні заяви        ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення витрат на правничу допомогу.
Відповідно до частини першої статті 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають. 
Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 КАС України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів задовольнити.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 23 березня 2023 року, постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2023 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 04 жовтня 2023 року скасувати.
Ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області про скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку - відмовити.
Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі № 480/7731/22 у частині стягнення витрат на правничу допомогу - відмовити.
Судові витрати розподілу не підлягають.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач В. Е. Мацедонська
Судді: М. В. Білак
О. В. Кашпур