СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2026 року м. Харків Справа № 917/1969/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Склярук О.І., суддя Хачатрян В.С.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Тіхоненка В`ячеслава Володимировича (вх.№264П від 10.02.2026) на рішення Господарського суду Полтавської області від 19.01.2026 у справі №917/1969/25 (м. Полтава, суддя Кльопов І.Г., повне рішення складено 19.01.2026) 
за позовом Комунального підприємства «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, м.Кременчук, Полтавська область,
до Фізичної особи-підприємця Тіхоненка В`ячеслава Володимировича, м.Кременчук, Полтавська область, 
про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області звернулось до Господарського суду Полтавської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Тіхоненка В`ячеслава Володимировича про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію та гарячу воду на загальну суму 86062,60 грн., з яких сума основного боргу 65 787,83 грн, плата за абонентське обслуговування, 934,38 грн., 3% річних в сумі 4 803,58 грн. та 14 536,81 грн - інфляційні втрати.
Так, предметом спору є вимога позивача про стягнення з відповідача отриманих послуг з постачання теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб опалення та розподілу щодо мінімального споживання теплової енергії в приміщеннях, які обладнані індивідуальним вузлом розподільного обліку теплової енергії з урахуванням фактичного споживання теплової енергії усіма споживачами будинку та плати за абонентське обслуговування за період з січня 2022 по грудень 2023 та абонентської плати за Індивідуальними договорами за №20070 та 10070 з заявами приєднання.
Рішенням Господарського суду Полтавської області від 19.01.2026 позов задоволено. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Тіхоненка В`ячеслава Володимировича на користь Комунального підприємства «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської заборгованість за спожиту теплову енергію та гарячу воду на загальну суму 86 062,60 грн., з яких сума основного боргу 65 787,83 грн., плата за абонентське обслуговування 934,38 грн., а також 3% річних в сумі 4 803,58 грн. та 14 536,81 грн. - інфляційні втрати та 3 028,00 грн. судового збору.
Тіхоненко В`ячеслав Володимирович з вказаним судовим рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм чинного законодавства, просить суд: відкрити апеляційне провадження та розглянути справу за відсутності апелянта в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; за результатами апеляційного перегляду справи скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 19.01.2026 року у справі №917/1969/25 повністю та закрити провадження у справі з підстав наявності такого, що набрало законної сили, рішення суду між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав; у випадку якщо апеляційний суд дійде висновку про відсутність підстав для закриття провадження у справі скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 19.01.2026 року по справі №917/1969/25 повністю та відмовити у задоволенні позовних вимог Комунального підприємства «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області до Фізичної особи-підприємця Тіхоненка В`ячеслава Володимировича про стягнення грошових коштів в повному обсязі.
Також скаржник просить визнати поважними причини неподання до суду першої інстанції доказів та прийняти, як виняток, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, а саме:
- акт обстеження від 27.12.2016 року та на його підставі встановити нові обставини, які мають значення для справи, а саме факт неотримання від Комунального підприємства «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області послуг за договором про надання послуг з централізованого опалення та постачання теплової енергії та гарячої води №102/1 від 14.04.2016 року у зв`язку з повним від`єднанням Комунальним підприємством «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області належного апелянту торговельно-побутового приміщення від внутрішньобудинкової системи централізованого теплопостачання та перекриттям і опломбуванням вхідного вентиля до приміщення;
- фотокопії з оригіналів еталонних паперових титульної і останніх сторінок (з підписом Президента України скріпленим Великою Державною Печаткою України і підписом Голови Верховної Ради України скріпленим гербовою печаткою Верховної Ради України) Законів України від 22.06.2017 року №2119-VIII «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та від 09.11.2017 року №2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги». 
Також, апелянт просить поновити строк на подачу клопотання про витребування доказів та в порядку підготовки справи до судового розгляду витребувати з Апарату Верховної Ради України фотокопії з оригіналів еталонних паперових титульної і останніх сторінок (з підписом Президента України скріпленим Великою Державною Печаткою України і підписом Голови Верховної Ради України скріпленим гербовою печаткою Верховної Ради України) Закону України від 22.06.2017 року №2119-VIII «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та Закону України від 09.11.2017 року №2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» для дослідження і оцінки на предмет додержання процедури їх підписання Головою Верховної Ради України і Президентом України.
Разом з цим, апелянт просить врахувати незадовільний матеріальний стан та звільнити його від сплати судового збору.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає про наступне:
- судом першої інстанції, за наданою фіктивною КП «Теплоенерго» інформацією, помилково встановлено, що на першому поверсі багатоквартирного житлового будинку за №89 за адресою: м. Кременчук, вул. Республіканська, знаходиться нежитлове приміщення загальною площею 167,4 кв.м., яке належить скаржнику на підставі рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26.02.2009, право власності на яке зареєстровано за останнім в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 01.04.2009 року за реєстраційним номером 5523443, що підтверджується доданою до позовної заяви Комунального підприємства «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна.
Однак, у рішенні Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26.02.2009 у справі № 2-574/2009, на яке посилається суд першої інстанції, вказано що нежитлове приміщення за адресою вул. Республіканська 89, це нежитлове приміщення загальною площею в 167,4 кв.м. об?єднане з двох окремих приміщень - нежитлового вбудованого в багатоквартирний будинок площею 81.5 кв.м, та прибудованого торгово-побутового приміщення площею 85,9 кв.м. Відповідно, на першому поверсі багатоквартирного житлового будинку за №89 за адресою: м. Кременчук, вул. Республіканська, вбудованим є лише нежитлове приміщення площею 81.5 кв.м, а друга, частина загальної площі даного приміщення, а саме 85,9 кв.м - це прибудована до зовнішньої стіни цокольного, підвального поверху багатоквартирного будинку за вказаною адресою. Прибудова торгово-побутового призначення площею 85,9 кв.м. ніяким чином не входить до загальної площі даного багатоквартирного будинку. До загальної площі багатоквартирного будинку по вул. Республіканська 89 входить лише вбудоване нежитлове приміщення площею 81.5 кв.м,;
- на твердження скаржника, останній ніколи не звертався до Комунального підприємства «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області для укладення індивідуальних договорів про надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води та не подавав ніяких заяв про приєднання до індивідуальних договорів про надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води, що є публічними договорами приєднання, а також не вчиняв жодних конклюдентних та інших дій, які б свідчили про прийняття (акцепт) будь-яких публічних пропозицій (оферт) Комунального підприємства «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про укладення індивідуальних договорів про надання послуги з постачання теплової енергії та гарячої води, які б передбачали обов`язок внесення плати з абонентського обслуговування послуг з постачання теплової енергії та гарячої води чи теплової енергії, а також не замовляв та не отримував від Комунального підприємства «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області жодних додаткових послу не передбачених умовами укладеного між сторонами діючого Договору №102/1 від 14.04.2016 року про надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води;
Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов помилкового висновку щодо начебто укладення між позивачем Комунальним підприємством «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області (як теплопостачальною організацією) та відповідачем (як споживачем) Індивідуальних договорів про надання послуги з постачання теплової енергії та гарячої води від 01.11.2021 року № 2007 та №10070, які є публічними договорами приєднання. На підтвердження факту неукладення цих договорів свідчать додані до позовної заяви примірники Індивідуальних договорів про надання послуги з постачання теплової енергії та гарячої води №2007 та №10070 та заяв-приєднання до них, які були надіслані позивачем як пропозиція їх укладення (оферта) лише 15.04.2023, та які були повернуті апелянтом позивачу без прийняття (акцепту) пропозиції їх укладення з накладенням на них власноручного напису «Без акцепту. заборонений. 15.04.2023 р.», який скріплено особистим підписом апелянта;
- скаржник стверджує, що між сторонами наявний діючий укладений Договір №102/1 від 14.04.2016 про надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води, а тому до спірних правовідносин не можуть бути застосовані умови неакцептованих апелянтом індивідуальних договорів про надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води, що є публічними договорами приєднання, як помилково встановив суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні. При цьому будь-яких додаткових угод чи договорів про внесення змін чи про розірвання діючого Договору №102/1 від 14.04.2016 року про надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води скаржник не ініціював та з Комунальним підприємством «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області не укладав;
- в належному апелянту вбудовано-прибудованому приміщенні (за адресою вул. Республіканська, 89), згідно з погодженими з КП «Теплоенерго» Технічними умовами від 23.04.2002 №346 та проєктом систему опалення було від?єднано від загальнобудинкових стояків і переобладнано на індивідуальну систему опалення. З 2016 року, після поломки попереднього лічильника, представники КП «Теплоенерго» самостійно перекрили та опломбували вхідні запірні вентилі, повністю відключивши приміщення від теплопостачання, що підтверджується Актом обстеження від 27.12.2016, де вказано, що система відключена, а пломби збережені. Оскільки надання послуги стало фізично неможливим, апелянт здійснив реконструкцію та перейшов на електричне опалення. Тоді ж працівники КП «Теплоенерго» повідомили, що через відключення системи подавати звіти з нульовими показниками немає необхідності. Ані діючим Договором №102/1 від 14.04.2016, ані нормативно-правовими актами не передбачена повірка лічильника на виведеній з експлуатації, опломбованій та непрацюючій системі. За 10 років позивач жодного разу не вимагав проведення повірки. Більше того, 19.01.2023 контролер КП «Теплоенерго» склав Акт технічного огляду вузла обліку, зафіксувавши нульові показники, та не надав жодних приписів щодо необхідності повірки. Відтак, надана КП «Теплоенерго» інформація про непроведення повірки не відповідає дійсності, оскільки система є офіційно відключеною та опломбованою самим надавачем послуг;
- позивач не надав жодних офіційних документів, які б підтверджували законність отримання ним на баланс розподільчих теплових мереж та іншого майна, справжнім власником якого, відповідно до статей 142 та 143 Конституції України, є Кременчуцька міська територіальна громада. Оскільки Верховна Рада України та міська рада не змогли надати копій розпорядчих актів про утворення Кременчуцької міської ради у конституційний спосіб, апелянт стверджує, що цей орган, а відтак і утворене ним КП «Теплоенерго», існують поза правовим полем Конституції України. Відтак, використання підприємством комунального майна містить ознаки кримінальних правопорушень, передбачених статтями 191 та 206-2 Кримінального кодексу України (привласнення майна та протиправне заволодіння ним);
- апелянт зауважує, що згідно з офіційною відповіддю Державної казначейської служби, територіальна громада міста не зареєстрована в реєстрі розпорядників бюджетних коштів, а розрахунковий рахунок у форматі IBAN, який КП «Теплоенерго» надає споживачам для оплати послуг, не є бюджетним рахунком і не відкривався в органах Казначейства. Це транзитний рахунок у приватному банку в іноземній валюті, що прямо суперечить вимогам законодавства щодо управління фінансовою основою місцевого самоврядування і має ознаки легалізації доходів, одержаних злочинним шляхом (стаття 209 КК України);
- апелянт вказує на технічну неможливість надання послуг позивачем. Житловий будинок по вул. Республіканській, 89, в якому розташоване нежитлове приміщення апелянта, є багатоквартирним. Ще 04.07.2016 року його було передано на баланс ОСББ «Правобережне 89» разом з усім внутрішнім інженерно-технічним обладнанням (що підтверджується відомостями ЄДР). Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду від 06.11.2018 року (справа №904/7024/17), внутрішньобудинкові системи не відносяться до місцевої (розподільчої) теплової мережі. Автономна система опалення апелянта не має технічного приєднання до розподільчих теплових мереж КП «Теплоенерго», які фізично знаходяться за зовнішньою стіною будинку. Відповідно, КП «Теплоенерго» фактично, фізично і технологічно не може здійснювати постачання послуг безпосередньо апелянту;
- апелянт стверджує, що договори про надання комунальних послуг, що були укладені з 24.06.2004 року враховують положення Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630, які не передбачають можливості застосування виконавцями послуг з розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг;
- суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги Комунального підприємства «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області не взяв до уваги, що укладений між сторонами чинний на момент виникнення спірних правовідносин Договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання теплової енергії та гарячої води №102/1 від 14.04.2016 року взагалі не передбачає ні плати за абонентське обслуговування, ні плати за функціонування внутрішньобудинкової системи опалення, ні будь-яких інших платежів;
- під час розгляду і вирішення справи суд першої інстанції не взяв до уваги, що між позивачем Комунальним підприємством «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області та апелянтом вже була розглянута справа №917/1395/24 з тим же предметом і підставами та тотожними матеріально - правовими вимогами та обави нами, що і у справі №917/1969/25, яка розглядається. У зв`язку із чим, оскаржуване рішення господарського суду Полтавської області від 19.01.2026 року по справі №917/1969/25 підлягає скасуванню повністю із закриттями провадження у справі відповідно до частини першої статті 278 ГПК України.
Системою автоматизованого розподілу справ відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 10.02.2026 для розгляду справи №917/1969/25 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Гетьман Р.А., суддя Склярук О.І., суддя Хачатрян В.С.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.02.2026 витребувано у Господарського суду Полтавської області матеріали справи 917/1969/25. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи.
23.02.2026 матеріали справи №917/1969/25 надійшли до Східного апеляційного господарського суду (вх.№2147).
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.03.2026 відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 (вх.№264П від 10.02.2025) на рішення Господарського суду Полтавської області від 19.01.2026 у справі №917/1969/25 залишено без руху. Встановлено ОСОБА_1 десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення недоліків апеляційної скарги.
В строк, наданий судом, від апелянта надійшла заява (вх.№2936 від 11.03.2026) про усунення недоліків апеляційної скарги на виконання вимог ухвали суду від 02.03.2026. Зокрема, апелянтом надано докази сплати судового збору у розмірі 4 542,00 грн.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.03.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Тіхоненка В`ячеслава Володимировича (вх.№264П від 10.02.2026) на рішення Господарського суду Полтавської області від 19.01.2026 у справі №917/1969/25. Розгляд апеляційної скарги постановлено здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Представником позивача подано до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу (вх.№ 3610 від 31.03.2026), в якому останній просить прийняти відзив на апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Полтавської області від 19.01.2025 по справі № 917/1969/25 (в порядку 263 ГПК України) до розгляду. Відмовити ФОП Тіхоненку В`ячеславу Володимировичу в задоволенні клопотання, про долучення додаткових доказів до апеляційної скарги та витребуванні доказів в повному обсязі. Апеляційну скаргу ФОП Тіхоненка В`ячеслава Володимировича на рішення Господарського суду Полтавської області від 19.01.2026 по справі 917/1969/25 залишити без задоволення. Рішення Господарського суду Полтавської області від 19.01.2026 по справі №917/1969/25 залишити без змін.
Суд зазначає, що враховуючи, що ціна позову в даній справі є меншою від ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, судом було попереджено сторони, що апеляційна скарга буде розглянута за правилами частини 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України без повідомлення учасників справи.
Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.
Відповідно до частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Згідно з частино 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
З урахуванням вищезазначених законодавчих положень, ухвала про відкриття апеляційного провадження та розгляд апеляційної скарги в порядку письмового провадження вручена позивачу у справі в електронному кабінеті системи «Електронний Суд» 17.03.2026.
Відповідачу ухвалу про відкриття апеляційного провадження була направлена засобами поштового зв`язку. На адресу Східного апеляційного господарського суду повернулось зворотне поштове повідомлення, згідно якого ухвалу суду про відкриття апеляційного провадження було вручено апелянту 27.03.2026 особисто.
Таким чином, матеріалами справи підтверджується належне повідомлення сторін про відкриття провадження у справі та розгляд справи в порядку, передбаченому частиною 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України.
Заперечень проти розгляду апеляційної скарги в даному порядку від сторін не надійшло.
Щодо клопотань апелянта про поновлення строку на подання доказів та поновлення строку для подання клопотання про витребування доказів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів зазначає про наступне.
Обґрунтовуючи клопотання про поновлення процесуальних строків та долучення до матеріалів справи нових доказів на стадії апеляційного перегляду, апелянт зазначає, що він не отримував жодних процесуальних документів від позивача чи суду та йому не вручалися судові повістки, ухвали суду, через що він взагалі не знав про розгляд справи судом першої інстанції. Посилаючись на ці обставини як на виняткові та такі, що об`єктивно не залежали від нього, скаржник просить прийняти не поданий раніше Акт обстеження від 27.12.2016 року. За твердженням апелянта, цей доказ має істотне значення для вирішення спору, оскільки встановлює нові обставини, а саме — факт неотримання послуг від КП «Теплоенерго» у зв`язку з повним від`єднанням належного йому торговельно-побутового приміщення від внутрішньобудинкової системи централізованого теплопостачання, а також перекриттям і опломбуванням вхідного вентиля.
Щодо клопотання про поновлення строку на витребування доказів судом, апелянт також посилається на необізнаність про наявність судового процесу просить витребувати з Апарату Верховної Ради України фотокопії з оригіналів еталонних паперових титульної і останніх сторінок Законів України №2119-VIII та №2189-VIII із власноручними підписами Президента України та Голови Верховної Ради, скріпленими відповідними печатками. Необхідність витребування цих доказів скаржник аргументує наявністю обґрунтованих сумнівів щодо додержання конституційної процедури підписання вказаних законів, що ставить під питання можливість їх застосування до спірних правовідносин. На підтвердження того, що він здійснив усі залежні від нього дії для отримання цих доказів самостійно, але не зміг цього зробити, апелянт посилається на свої неодноразові звернення до Верховної Ради України у 2023– 2024 роках, у відповідь на які йому було надано лише роздруківки електронних текстів, а не запитувані копії паперових оригіналів, що зберігаються в Апараті ВРУ.
Розглянувши заявлені Фізичною особою-підприємцем Тіхоненком В.В. клопотання про поновлення пропущених процесуальних строків, долучення до матеріалів справи нових доказів та витребування доказів судом, колегія суддів дійшла висновку про відмову в їх задоволенні з огляду на таке.
Відповідно до частин 2 та 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Аналогічні імперативні вимоги встановлені нормами статей 80 та 81 ГПК України щодо строків подання доказів та заявлення клопотань про їх витребування.
В обґрунтування заявлених клопотань апелянт в першу чергу посилається на свою необізнаність щодо розгляду справи судом першої інстанції через неодержання поштової кореспонденції та судових повісток. Проте, колегія суддів відхиляє вказані доводи як безпідставні.
Як вбачається з матеріалів справи, з метою належного повідомлення відповідача, ухвала суду першої інстанції про відкриття провадження направлялася рекомендованим листом з повідомленням про вручення за офіційною адресою його місцезнаходження, вказаною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Вказана ухвала була повернута до суду підприємством поштового зв`язку із відміткою «адресат відсутній».
Згідно з п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження. Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України ухвала вважається врученою за останньою відомою адресою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться. Системний аналіз цих норм у поєднанні з Правилами надання послуг поштового зв`язку свідчить, що повернення судового акта з відміткою про відсутність адресата означає, що адресат є належним чином повідомленим про розгляд справи.
Крім того, представником відповідача — адвокатом Нестеренко Анною Володимирівною — до суду першої інстанції було подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи (вх.№174 від 08.01.2026 року). 
Колегія суддів наголошує, що за приписами статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах тих доводів, обставин та доказів, що були наявні у справі на час її вирішення. Обставини, на які посилається апелянт, та докази, які він просить долучити чи витребувати на стадії апеляційного провадження, не були предметом розгляду в суді першої інстанції з вини самого скаржника. Суд апеляційної інстанції за законом не може підміняти собою суд першої інстанції, встановлювати нові обставини та приймати докази, якщо учасник справи міг, але не подав їх вчасно без поважних на те причин.
Крім того, як свідчать додані до скарги документи, серед іншого, акт-обстеження від 27.12.20216, листування з Верховною Радою України щодо отримання фотокопій законів були наявні у відповідача до початку розгляду справи в суді першої інстанції. Отже, у нього не існувало жодних об`єктивних перешкод для своєчасного заявлення клопотання про витребування цих доказів під час розгляду справи місцевим господарським судом.
Відтак, апелянтом не доведено наявності виняткових обставин та поважних, об`єктивно незалежних від нього причин, які б виправдовували пропуск процесуальних строків і давали підстави для прийняття або витребування нових доказів на стадії апеляційного перегляду.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні клопотань Фізичної особи-підприємця Тіхоненка В.В. про поновлення пропущених процесуальних строків, долучення до матеріалів справи нових доказів та витребування доказів судом.
Дослідивши матеріали справи, а також доводи, викладені в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та розглянувши справу в порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів встановила наступні обставини.
Як вбачається з матеріалів справи, Комунальне підприємство «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області відповідно до положень ст.6 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та послуг з постачання гарячої води.
Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради ГІотавської області від 16.08.2002 року за № 879 КЦ «Теплоенерго» визнано головним виконавцем комунальних послуг з гарячого водопостачання та теплопостачання по правобережній частині міста Кременчука, та частини лівобережної частини міста Кременчука (квартал 176,142, СІП № 21, хлібної бази № 81 та управління зрошувальних систем.
Предметом господарської діяльності згідно зі Статуту КП «Теплоенрго» є виробництво теплової енергії, (крім діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, автономних електростанціях і когераційних установках з використанням нетрадиційних або поновлюних джерел енергії), транспортування теплової енергії, постачання теплової енергії та інше.
В будинку за № 89 за адресою вул. Республіканська на першому поверсі житлового будинку знаходиться нежитлове приміщення загальною площею 167,4 кв.м. відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта є Тіхоненко Вячеслав Володимирович на підставі рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 26.02.2009.
В 2016 році між КП «Теплоенерго» та ФОП Тіхоненко В.В. був укладений Договір за № 102/1 про надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води за вищевказаною адресою з наданням технічних умов на підключення теплових мереж та проект на реконструкцію системи опалення зі встановленням приладу розподільчого обліку теплової енергії торгівельно побутового приміщення відповідача.
Відповідно до технічних умов на підключення до теплових мереж та проектної документації реконструкції системи опалення нежитлового приміщення Відповідача встановлений індивідуальний прилад обліку теплової енергії (теплолічильник «SensonStar2ESH» зав. №51280525) та прилад обліку гарячої води (лічильник гарячої води СВК 1,5 заводський номер 007896).
Кінцевою датою перевірки теплолічильник «SensonStar2ESH» зав. №51280525 відповідно до акта прийняття обліку теплової енергії є 06.04.2019 року.
Згідно з вимогами частини першої статті 28 Закону України № .2219 від 22.06.2017р. "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, випускаються з серійного виробництва, ремонту та у продаж, видаються напрокат, на які поширюється державний метрологічний нагляд, підлягають повірці. При цьому частиною другою цієї статті Закону передбачено, що засоби вимірювальної техніки, які перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці через міжповірочні інтервали затверджені наказом Мінекономрозвитку від 13.10.2016 № 1747.
Законодавство України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання" визначає, що показники лічильника мають подаватись власником або уповноваженою особою для коректного нарахування плати за послуги.
Зокрема для лічильників води та теплолічильників установлено міжповірочний інтервал 4 роки.
Позивач зазначав, що станом на дату подачі зазначеної позовної заяви Індивідуальний розподільний прилад обліку теплової енергії, встановлений в нежитловому приміщенні за адресою вул. Республіканська буд.89 є не комерційний з 06.04.2019 року так як не пройшов перевірку.
Управління багатоквартирним будинком за адресою вул. Республіканська, буд.89 здійснюється об`єднанням співвласників будинку відповідно до ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» та Закону України «Про житлово-комунальні послуги" (надалі - ОСББ «Правобережна»).
Законом України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", регулює відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників щодо утримання та управління будинком.
Відповідно до вимог ч.2 ст.382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку.
Законом України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", визначається поняття співвласник житлового будинку (власник квартири або нежитлового приміщення в цьому будинку), який також є співвласником спільного майна такого будинку (даху, стін, ліфта, технічних приміщень тощо) на праві спільної сумісної власності. Законодавство України, зокрема Закон № 417-VIII, визначає співвласників як фізичних та юридичних осіб, територіальні громади та державу, які мають квартири чи нежитлові приміщення в багатоквартирному будинку. 
Так в розумінні Закону № 417-VIII Тіхоненко В. В. є співвласником багатоквартирного будинку за адресою вул. Республіканська буд.89 м. Кременчук. Будинок за № 89 за адресою вул. Республіканська є багатоквартирним, подання теплоносія до нього здійснюється від теплових мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) Позивача (у відповідності до п 5.23 наказу Державного комітету України з будівництва та архітектури №80 від 18.05.2005р. «Державні будівельні норми України».
Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення ДБН В.2.2-15- 2005», де зазначено, що житлові будинки повинні обладнуватися опаленням і вентиляцією, що проектуються згідно зі СНиП 2.04.05), які є внутрішньобудинковим комплексом трубопроводів та обладнання для забезпечення опалення споживачів житлового будинку, в тому числі спірних приміщень відповідно, які вбудовано до вищевказаних багатоквартирних будинків. Загальне споживання теплової енергії (далі -ТЕ) здійснювалося відповідно до показів комерційного приладу обліку теплової енергії та гарячої води житлового будинку.
На вводі теплових мереж житлового будинку за адресою вул. Республіканська буд.89 встановлений комерційний прилад обліку теплової енергії (тип лічильника SKS-3 зав. № 01785) та прилад облік у що підтверджується актами прийняття вузла обліку теплової енергії на комерційний облік від 20.09.2016 та від 20.10.2022 року.
01.10.2021 набрали чинності постанови Кабінету Міністрів України № 1022 та № 1023 від 08.09.2021, якими затверджено типові публічні договори приєднання про надання послуг з постачання теплової енергії та про надання послуг з постачання гарячої води.
На офіційному веб-сайті КП «Теплоенерго» за посиланням: http://kremenchuk~ teplo.org.ua/publichni-dogovorv.html позивачем опубліковано Публічний Індивідуальні договори про надання послуги з постачання теплової енергії від 01.12.2021 та порядок його укладення.
Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному вебсайті органу місцевого самоврядування та/або на вебсайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.
Згідно діючих норм законодавства вважається, що індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії від 01 листопада 2021, індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води від 01 листопада 2021, які опубліковані на офіційному вебсайті позивача 01.10.2021 вважаються укладеними.
За умовами Індивідуального договору за № 20070 та 10070 про надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води ці договори є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води індивідуальному споживачу. Договір укладений сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України. 
Дані договори є публічними договорами приєднання, які набирають чинності через 30 днів з моменту його розміщення на офіційному верб - сайті підприємства: http://kremenchuk-teplo.org.ua/publichni-dogovory.html.
Відповідно до приписів частини 5 статті 13 Закону України «Про житлово комунальні послуги» у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір, з ними укладається Індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.
Відповідно до пункту З Публічного Індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії №20070 фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-якої дій; які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток), сплата рахунка за надану послугу, факт отримання послуги.
Виконавець забезпечує постачання теплоносія з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період безперервно, крім часу перерв, визначених частиною першою статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Виконавець забезпечує постачання теплової енергії у відповідній кількості та якості згідно з вимогами пунктів 5 і 6 цього договору до межі зовнішніх інженерних мереж постачання послуги виконавця та внутрішньобудинкових систем будівлі (п. 6,7 Публічного Індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії №20070).
Пунктом 4 Публічного Індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії №20070 визначено, що виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором.
Обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої у будинку для потреб опалення, визначеної та розподіленої згідно з вимогами Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та складається: 
- обсягу теплової енергії на опалення приміщення споживача безпосередньо; - частини обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку; 
- та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення.
Обсяг теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення.
Згідно з п. 10, 11 Публічного Індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії №20070 обсяг спожитої у будівлі послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будівлі за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 р. № 315 (далі - Методика розподілу). Якщо будівлю оснащено двома та більше вузлами комерційного обліку теплової енергії відповідно до вимог Закону України Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання, обсяг спожитої послуги у будівлі визначається як сума показань таких вузлів обліку. За рішенням співвласників багатоквартирного будинку розподіл обсягу спожитої теплової енергії здійснюється для кожної окремої частини будинку, обладнаної вузлом комерційного обліку послуги. Одиницею вимірювання обсягу спожитої послуги є гігакалорія (Гкал).
У разі коли будівля на дату укладення цього договору не обладнана вузлом (вузлами) комерційного обліку теплової енергії, до встановлення такого вузла (вузлів) обліку обсяг споживання послуги у будівлі визначається за нормою споживання, встановленою органом місцевого самоврядування, що підлягає щомісячному коригуванню виконавцем за фактичною кількістю годин постачання теплової енергії та фактичною середньомісячною температурою зовнішнього повітря.
Умовами пункту 29 Публічного Індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії №20070, встановлено, що споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з плати за послугу, визначеної відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 1830 (Офіційний вісник України, 2019, № 71, ст. 2507). в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2021 № 1022, та обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем, але не вище граничного розміру, визначеного Кабінетом Міністрів України (інформація про розмір, розміщена на офіційному вебсайті органу місцевого самоврядування та/або на вебсайті виконавця).
Вартістю послуги є встановлений відповідно до законодавства тариф на теплову енергію, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Розмір тарифу зазначається на офіційному вебсайті органу місцевого самоврядування/та або вебсайті виконавця (п. 30 Індивідуального договору)
Розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць. Плата за абонентське обслуговування нараховується щомісяця. Початок і закінчення розрахункового періоду для розрахунку за платою за абонентське обслуговування завади збігаються з початком і закінченням календарного місяця відповідно (п. 31 Публічного Індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії №20070).
Виконавець формує та надає рахунок на оплату спожитої послуги споживачу не пізніше ніж за десять днів до граничного строку внесення плати за спожиту послугу. Рахунок надається на паперовому носії.
На вимогу або за згодою споживача рахунок може надаватися в електронній формі, у тому числі за допомогою доступу до електронних систем обліку розрахунків споживачів (п. 32 Публічного Індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії №20070).
Споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше 20 числа дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу (п. 33 Публічного Індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії №20070).
Споживач зобов`язаний оплачувати наданні послуги за ціною/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, а також вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені цим договором (п.40 Публічного Індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії №20070).
Оформлення претензій споживача щодо ненадання послуги, надання її не в повному обсязі, або надання послуги неналежної якості здійснюється в порядку передбаченого ст.27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (п.46 Публічного Індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії №20070)
Пунктами 50, 51, 55 Публічного Індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії №20070 врегульовано, що договір набуває чинності з моменту акцептування його споживачем, але не раніше ніж через 30 днів з моменту опублікування і діє протягом одного року з дати набрання чинності. Якщо за один місяць до закінчення строку дії цього договору жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк.
Пунктом 4 Публічного Індивідуального договору про надання послуги з постачання гарячої води №10070 встановлено, що фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дiй, якi свiдчать про його бажання укласти договiр, зокрема надання виконавцю пiдписаноi: заяви-приеднання (додаток), сплата рахунка за надану послуги, факт отримання послуги. 
Відповідно до пункту 5 Публічного Індивідуального договору про надання послуги з постачання гарячої води №10070 виконавець зобов`язусrься надавати споживачу послугу вiдповiдної якостi, а споживач зобов`язусrься своєчасно та в повному обсязi оплачувати надану послугу та вiдшкодовувати витрати тепловоiї енергiї на забезпечення функцiонування внутрiшньобудинковоi: системи гарячого водопостачання (за наявностi циркуляції) в строки і на умовах, що визначені цим договором. Обсяг спожитої споживачем послуги визначасrься як частина обсягу гарячої води, спожитої у будинку, визначеної та розподiленої згiдно з вимогами Закону Украi:ни "Про комерцiйний облiк теплової енергiї та водопостачання". Витрати теплової енергiї на забезпечення функцiонування внутрiшньобудинковоi: системи гарячого водопостачання (за наявностi циркуляцiї) визначаються та розподiляються вiдповiдно до Методики розподiлу мiж споживачами обсягiв спожитих у будiвлi комунальних послуг, затвердженоi: наказом Мiнрегiону вiд 22 листопада 2018 р. № 315 (далi - Методика розподiлу). Витрати теплової енергiї на забезпечення функцiонування внутрiшньобудинковоi: системи гарячого водопостачання (за наявностi циркуляцii:) розподiляються на всiх споживачiв, у тому числi тих, примiщення яких обладнанi iндивiдуальними системами опалення. 
Пунктом 12 Публічного Індивідуального договору про надання послуги з постачання гарячої води №10070 визначено, що обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг гарячої води, спожитої в будинку, за показаннями засобiв вимiрювальноi: технiки вузла (вузлiв) комерцiйного облiку або розрахунково вiдповiдно до Методики розподiлу. Обсяг теплової енергiї на забезпечення функцiонування внутрiшньобудинкової системи гарячого водопостачання (за наявностi циркуляцiї) розраховусrься вiдповiдно до Методики розподiлу. Якщо будинок оснащено двома та бiльше вузлами комерцiйного облiку гарячої води вiдповiдно до вимог Закону Украi:ни "Про комерцiйний облiк теплової енергiї та водопостачання", обсяг спожитої послуги у будинку визначасrься як сума показань таких вузлiв облiку. За рiшенням спiввласникiв багатоквартирного будинку розподiл обсягу спожитої гарячої води здiйснюється для кожної окремої частини будинку, обладнаної вузлом комерцiйного облiку послуги.
Пунктом 30 Публічного Індивідуального договору про надання послуги з постачання гарячої води №10070 передбачено, що споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з: плати за послугу, визначеної вiдповiдно до Правил надання послуги з постачання гарячої води, затверджених постановою Кабiнету Мiнiстрiв Украi:ни вiд 11 грудня 2019 р. № 1182 (Офiцiйний вiсник Украi:ни, 2020 р., № 14, ст. 550), - в редакцiї постанови Кабiнету Мiнiстрiв України вiд 8 вересня 2021 р. № 1023, та Методики розподiлу, що розраховується виходячи з розмiру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу спожитої: гарячої води або за нормами споживання, встановленими органом мiсцевого самоврядування, до встановлення вузла комерцiйного облiку; плати за витрати теплової енергiї на забезпечення функцiонування внутрiшньобудинкової системи гарячого водопостачання (за наявностi циркуляцї), що розраховусrься виходячи з розмiру затвердженого тарифу на послугу з постачання теплової енергiї та визначеного обсягу вiдповiдно до Методики розподiлу; плати за абонентське обслуговування в розмiрi, визначеному виконавцем, але не вище граничного розмiру, визначеного Кабiнетом Мiнiстрiв Украi:ни, iнформацiя про яку розміщується на офiцiйному веб-сайтi органу мiсцевого самоврядування та/або веб-сайтi виконавця http://kremenchuk.org. ua/ struktura-tarifu/. 
Пунктом 31 Публічного Індивідуального договору про надання послуги з постачання гарячої води №10070 встановлено, що вартiстю послуг з постачання гарячої води та послуги з постачання теплової енергiї є встановленi вiдповiдно до законодавства тарифи. Розмір зазначених тарифiв зазначаеться на офiцiйному веб-сайтi органу мiсцевого самоврядування та/або веб-сайтi виконавця http://kremenchuk-teplo.org.ua/dlja-juridichnih-osib. У разi прийняття уповноваженим органом рiшення про змiну цiни/тарифу на послугу з постачання гарячої води та/або на послугу з постачання теплової енергiї виконавець у строк, що не перевищує 15 днiв з дати введення його у дiю, повідомляє про це споживачу з посиланням на рішення відповідного органу. У разi змiни зазначеного тарифу протягом строку дiї цього договору новий розмiр тарифу застосовусrься з моменту його введения в дiю без внесения сторонами додаткових змiн до цього договору. Виконавець зобов`язаний забезпечити i:x оприлюднення на своему офiцiйному веб-сайтi. 
Пунктом 32 Публічного Індивідуального договору про надання послуги з постачання гарячої води №10070 встановлено, що розрахунковим перiодом для оплати обсягу спожитої послуги, обсягу теплової енергiї, витраченої на забезпечення функцiонування внутрiшньобудинкової системи гарячого водопостачання (за наявностi циркуляцiї), є календарний мiсяць. Плата за абонентське обслуговування та плата за послугу нараховусrься щомiсяця. Початок i закiнчення розрахункового перiоду для розрахунку розмiру плати за абонентське обслуговування завжди збiгаються з початком i закiнченням календарного місяця відповідно.
Пунктом 33 Публічного Індивідуального договору про надання послуги з постачання гарячої води №10070 передбачено, що виконавець формує та надає споживачу рахунок на оплату спожитої послуги та обсягiв теплової енергiї на забезпечення функцiонування внутрiшньобудинкової системи гарячого водопостачання (за наявностi циркуляцiї) не пiзнiше нiж за десять днiв до граничного строку внесения плати за спожиту послугу. Рахунок надається на паперовому нociї. На вимогу або за згодою споживача рахунок може надаватися в електроннiй формi, зокрема за допомогою доступу до електронних систем облiку розрахункiв споживачiв.
Пунктом 34 Публічного Індивідуального договору про надання послуги з постачання гарячої води №10070 вказано, що споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, що граничним строкам внесення плати за спожиту послугу.
Пунктом 41 Публічного Індивідуального договору про надання послуги з постачання гарячої води №10070 передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати надану послугу за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, відшкодовувати витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), а також вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені договором.
Відповідно до Інформації з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань зареєстрований як фізична особа - підприємець Тіхоненко В. В. в період з 19.05.1998 по 19.12.2023 здійснював підприємницьку діяльність та мав статус фізичної особи підприємця
Позивач зазначав, що внаслідок неналежного виконання Відповідачем умов Індивідуальних Договорів про надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води за № 2007 та 10070 за період з 01.01.2022 по 19.12.2023 року включно утворилась заборгованість за послуги з постачання теплової енергії та плати за абонентське обслуговування на загальну суму: 86062,60 грн. з яких: 65 787,83 грн сума основного боргу; 934,38 грн. сума - плати за абонентське обслуговування.
21.08.2025 за вих.№1683 на адреси Відповідача КП «Теплоенего» було направлено претензії на суму 66 722,21 грн з вимогою виконати зобов`язання по сплаті заборгованості у 30 денний строк з моменту отримання даної вимоги, однак відповіді від відповідача не отримано, заборгованість станом на 13.10.2025 не сплачена. 
Вказане і стало підставою для звернення позивача з даною позовною заявою до Господарського суду Полтавської області.
Рішенням Господарського суду Полтавської області від 19.01.2026 позов задоволено.
Суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами існували договірні правовідносини з постачання теплової енергії та гарячої води, відповідач приєднався до індивідуальних договорів.
Суд зазначив, що при розрахунку заборгованості враховано показники загальнобудинкового приладу обліку SеnsoStaг2 ESH за № 51280525 (помісячні початкові та кінцеві показники); обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення, визначено спрощено відповідно до положень Методики; розподіл кількості теплової енергії на загальнобудинкові потреби для відповідача здійснено пропорційно загальній площі всіх приміщень будинку; для розрахунку кінцевої вартості теплової енергії враховано тарифи на послуги, затверджені рішеннями Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області та наказом КП «Теплоенерго» щодо умовно-постійної складової тарифу (щомісячної плати за абонентське обслуговування).
Суд виснував, що позивач підтвердив факт надання послуги актами перевірки системи теплопостачання, документами про подачу та припинення подачі теплоносія, розрахунком заборгованості.
Суд також виходив із того, що ненадання або відсутність рахунку не звільняє споживача від оплати, оскільки обов`язок оплатити послугу виникає з договору та закону, а рахунок має інформаційний характер.
Оскільки відповідач не довів належного виконання грошового зобов`язання та не спростував розрахунок позивача, суд дійшов висновку про наявність заборгованості у сумі 86062,60 грн. Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд визнав його арифметично правильним і задовольнив позов повністю.
Надаючи правову оцінку вищенаведеним обставинам, колегія суддів зазначає наступне. 
Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. 
За приписами ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) - зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 628 ЦК України унормовано, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду (ч, 1 ст. 630 ЦК України). Відповідно до ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).
Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Тобто внесення змін до публічного договору приєднання законодавством не допускається оскільки вказане призведе до порушення прав інших суб`єктів імперативно визначених відносин.
Частиною 6 ст. 633 ЦК України передбачено, що умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору є нікчемними.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх Істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Частиною 1 ст. 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. 
Законом України "Про житлово-комунальні послуги" (№2189-VIII від 09.11.2017) регулюються основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки)
Відповідно п. 2, 5 ч. 1 ст. 1 Закону № 2189-VIII визначено поняття житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору;
Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону №2189-VIII предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами.
За приписами ч. 1 ст. 4 Закону №2189-УІІІ законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та Інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. До повноважень Кабінету Міністрів України належать: затвердження правил надання (постачання) комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії) та послуг з управління багатоквартирним будинком; затвердження типових договорів про надання (постачання) комунальних послуг (крім послуг з постачання розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії) та послуг з управління багатоквартирним будинком.
Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830 затверджено "Правила надання послуги з постачання теплової енергії та типові договори про послуг з постачання теплової енергії" (далі також - Правила), які набули чинності з 04.09.2019, відповідно до яких, ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з постачання теплової енергії (далі - виконавець), та індивідуальним і колективним споживачем (далі - споживач), який отримує або має намір отримати послугу з постачання теплової енергії (далі - послуга), та визначають вимоги до якості послуги, одиниці вимірювання обсягу спожитої споживачем теплової енергії, порядок оплати. Надання послуги здійснюється виключно на договірних засадах. Послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до ст. 14 Закону (п. 13 Правил).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 14 Закону № 2189-VIII за рішенням елі в власників багатоквартирного будинку (уповноваженого органу управління об`єднання співвласників багатоквартирного будинку), прийнятим відповідно до закону, договір про надання комунальної послуги укладається з виконавцем відповідної комунальної послуги, визначеним ст.6 цього Закону:
1) кожним співвласником багатоквартирного будинку самостійно (індивідуальний договір);
2) від імені та за рахунок, усіх співвласників багатоквартирного будинку управителем або іншою уповноваженою співвласниками особою (колективний договір);
3) об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку або іншою юридичною особою, яка об`єднує усіх співвласників такого будинку та в їхніх інтересах укладає відповідний Договір про надання комунальних послуг, як колективним споживачем. Співвласники багатоквартирного будинку (об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) самостійно обирають одну з моделей організації договірних відносин, визначену частиною першою цієї статті., за кожним видом комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії).
Згідно із Законом України М2189-VIII договори за новими правилами мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності постанов Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 №1022 та №1023.
Відповідно до Правил у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 № 1022 індивідуальний Договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному вебсайті органу місцевого самоврядування та/або на вебсайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем;
- індивідуальний договір з власником індивідуальних (садибних) житлових будинків вважається укладеним, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному вебсайті органу місцевого самоврядування та/або на вебсайті виконавця такий власник не вчинив дій щодо відключення (відмови) від комунальної послуги (фактичне виконання робіт із відключення будинку);
- фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги.
- у разі зміни права власності або користування приміщенням у багатоквартирному будинку, з попереднім власником (користувачем) якого було укладено «індивідуальний договір, договір з новим власником (користувачем) вважається укладеним із дня такої зміни.
- споживачі у багатоквартирному будинку, які отримують послугу за іншою моделлю договірних відносин, у разі прийняття рішення про припинення такого договору можуть приєднатися до індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, вчинивши дії, що засвідчують їх бажання укласти такий договір, відповідно до абзацу шостого цього пункту.
Форма індивідуального договору про надання комунальної послуги, затверджена постановами Кабінету Міністрів України № 1022, 1023 від 08.09.2021.
Відповідно до пункту З розділу VI Прикінцеві та перехідні положення вказаного Закону №2189-VIII (у редакції змін внесених Законом №1060-ІХ) договори про надання комунальних послуг, укладені до введення його в дію, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. Такі договори мають бути укладені між споживачами та виконавцями комунальних послуг протягом одного року з дати введення в дію цього Закону. У разі якщо згідно з договорами про надання комунальних послуг, укладеними до введення в дію цього Закону, передбачено більш ранній строк їх припинення, такі договори вважаються продовженими на той самий строк і на тих самих умовах.
Разом з тим, пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2189- VIII передбачено, що не пізніш як протягом одного року з дня введення в дію цього Закону (тобто не пізніше 01.05.2020 співвласники багатоквартирних будинків незалежно від обраної ними форми управління багатоквартирним будинком зобов`язані прийняти рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг (крім послуг з постачання електричної енергій та природного газу) щодо кожного виду комунальної послуги згідно з ч. 1 ст. 14 цього Закону, а виконавці комунальних послуг - укласти із такими співвласниками договори про надання відповідних комунальних послуг відповідно до обраної співвласниками моделі організації договірних відносин.
Пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2189- VIII передбачено, що у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі організації договірних відносин з виконавцем комунальної послуги протягом строку, визначеного в п. 4 цього розділу, між виконавцем та кожним співвласником укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги відповідно до ч. 7 ст. 14 цього Закону.
Наведені вище положення спеціального законодавства у сфері надання комунальних послуг свідчать про те, що законодавець унормував обов`язок підприємства теплопостачання з 01.05.2019 (тобто з дати, коли набрав чинності Закон №2189-УПІу новій редакції) укладати договори на послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води за новими правилами, які в силу вимог Закону мали бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг та споживачами цих послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 № 1022, з урахуванням волевиявлення споживача щодо обрання моделі договірних відносин.
Водночас, за відсутності волевиявлення співвласників багатоквартирних будинків щодо прийняття рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг ініціатива щодо його укладення надається безпосередньо виконавцям таких послуг (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2021 у справі №908/3233/20, від 14.12.2023 у справі №908/2078/22 та від 09.04.2024 у справі №908/710/23). 
Виходячи з приписів чинного законодавства Відповідач ФОП Тіхоненко В. В. протягом 30 днів з дня опублікування тексту вищенаведених індивідуальних договорів на офіційному вебсайті виконавця послуг (Позивача) не прийняв рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклав відповідний договір з позивачем як виконавцем комунальної послуги.
Відповідачем було прийнято (акцептовано) оферту позивача укласти індивідуальний договір шляхом мовчазної згоди в порядку ч. 5 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги.
Відповідачем не надано доказів прийняття Фізичною особою-підприємцем Тіхоненком В.В. у вказаний строк рішення про вибір моделі договірних відносин та укладення відповідних договорів з виконавцем комунальної послуги.
Індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води від 01.11.2021 є укладеними між позивачем (як теплопостачальною організацією) та відповідачем (як споживачем) в силу вимог закону та набрали чинності з 01.11.2021, у зв`язку з чим, такі договори є обов`язковим для виконання сторонами, у тому числі і щодо своєчасної та повної оплати відповідачем наданих позивачем послуг.
Як було встановлено вище, відповідно до пункту 3 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про житлово-комунальні послуги», договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність виключно до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. Оскільки в силу імперативних вказівок спеціального закону (зокрема, частини 5 статті 13 Закону № 2189-VIII) та відповідних постанов Кабінету Міністрів України, індивідуальний публічний договір вважається укладеним між сторонами з 01.11.2021 року, умови попереднього Договору №102/1 від 14.04.2016 року з цієї дати припинили свою дію в тій частині, що суперечить новому нормативно-правовому регулюванню, і не можуть застосовуватися до спірних правовідносин.
З огляду на викладене, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що між сторонами продовжує діяти Договір №102/1 від 14.04.2016 року, а нові індивідуальні договори про надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води ним не акцептовані.
Щодо тверджень апелянта про повернення ним у 2023 році паперових примірників індивідуальних договорів із власноручним написом «Без акцепту», колегія суддів зазначає, що порядок укладення публічного договору приєднання у сфері житлово-комунальних послуг має спеціальне законодавче регулювання, яке має пріоритет над загальними нормами Цивільного кодексу України щодо порядку акцептування оферти. Отже, посилання відповідача на загальні приписи ЦК України є безпідставними.
Законодавцем безальтернативно визначено механізм, за яким у разі невчинення співвласниками багатоквартирного будинку передбачених законом дій щодо вибору моделі договірних відносин у 30-денний строк з дня опублікування тексту договору на офіційному вебсайті виконавця, такий договір вважається укладеним за принципом мовчазної згоди. 
Відтак, односторонні дії апелянта, вчинені у квітні 2023 року щодо проставлення відміток про відмову від акцепту на примірниках договорів, не породжують жодних юридичних наслідків та не скасовують факту укладення цих договорів, оскільки відповідні договірні відносини між позивачем та відповідачем вже виникли в силу прямої вказівки закону ще 01.11.2021 року. Відсутність письмової згоди споживача або його небажання підписувати паперові примірники індивідуального договору приєднання після його опублікування в установленому порядку не звільняє такого споживача від обов`язку належним чином виконувати умови цього договору. 
Колегія суддів зазначає, що на підтвердження факту надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води за адресою вул. Республіканська буд.89, м. Кременчук, Полтавської області у період з 01.01.2022 по 19.12.2023 року є: акти готовності будинку № 89 до опалюваного періоду, рішення органу місцевого самоврядування про початок та кінець опалюваного періоду, розрахунки на оплату за наданні послуги, довідки про споживання тепла за показниками загально будинкового лічильника, акти прийняття вузла обліку теплової енергії, зняття показників вузла комерційного обліку за адресою вул. Республіканська буд.89, м. Кременчук, Полтавської області.
Щодо доводів апелянта про те, що згідно з погодженими з КП «Теплоенерго» Технічними умовами від 23.04.2002 №346 та проектом системи опалення було від?єднано від загальнобудинкових стояків і переобладнано на індивідуальну систему, колегія суддів зазначає про наступне.
Судова колегія враховує, що відповідно до вимог Порядку відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води, затверджений наказом Мінрегіону від 26.07.2019 №169, який набрав чинності 17.09.2019, належним доказом відключення/відокремлення приміщень споживача від системи централізованого опалення та постачання гарячої води є акт про відокремлення (відключення) квартири/нежитлового приміщення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води встановленої форми.
При цьому колегія суддів зауважує, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (частини перша, друга статті 73 ГПК України).
Верховний Суд неодноразово наголошував, що дотримання фундаментального принципу змагальності господарського судочинства забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.
Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Подібний висновок є усталеним і викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, від 16.11.2021 у справі №904/2104/19, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 18.01.2021 у справі № 915/646/18).
Разом з тим, матеріали справи не містять актів відключення/відокремлення його приміщень від системи централізованого опалення та системи централізованого постачання гарячої води.
Стосовно обґрунтованості обсягу та вартості наданих позивачем відповідачу послуг, колегія суддів зазначає про таке.
Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача вартості теплової енергії, віднесеної на загальнобудинкові потреби.
Відповідно до п. 3 розділу І Методики 315, розподіл обсягів спожитих у будівлі/будинку комунальних послуг здійснюється між споживачами для житлових та нежитлових приміщень (в тому числі приміщень з індивідуальним опаленням, вбудованих, вбудовано-прибудованих або прибудованих приміщень, а також приміщень, які обладнані окремим входом), які є самостійними об`єктами нерухомого майна, не є самостійними об`єктами нерухомого майна, але перебувають у користуванні різних споживачів відповідних комунальних послуг, та власниками майнових прав на об`єкти нерухомого майна у завершеній будівництвом будівлі, право власності на які не зареєстровано.
З огляду на наведені приписи, які прямо передбачають включення вбудовано-прибудованих та прибудованих приміщень до загального розподілу комунальних послуг у будівлі, колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо виключення з розрахунків прибудованої частини площею 85,9 кв.м. Оскільки належне відповідачу нежитлове приміщення зареєстроване як єдиний об`єкт права власності загальною площею 167,4 кв.м, його конструктивні особливості (поєднання вбудованої та прибудованої частин) в силу вимог спеціального законодавства не звільняють власника від обов`язку брати участь у загальнобудинкових витратах у межах єдиної загальної площі цього об`єкта.
Статтею 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", спільне майно багатоквартирного будинку -приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав, та згідно з п. 1 ч. 1 ст. 6 цього Закону співвласники мають право вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників.
Теплова енергія подається в житловий будинок через приєднану мережу і розподіляється по всьому будинку по внутрішньобудинковій системі теплопостачання, що складається із стояків, нагрівальних елементів, а також іншого обладнання розташованого на цих мережах.
Згідно зі ст. 382 ЦК України та статтями 4, 5 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку.
Отже всі власники нежитлових приміщень повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі, зокрема відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання не є підставою для звільнення власників приміщень від такої участі.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 грудня 2020 року у справі № 311/3489/18.
Обігрів житлового будинку у опалювальний період є спільним обов`язком його співвласників з метою дотримання, зокрема, санітарних норм.
З огляду на викладене, обов`язок по оплаті послуг опалення, зокрема і місць загального користування покладається на усіх мешканців будинку.
Саме таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 317/1636/16-ц.
Як вбачається з матеріалів справи, обґрунтовуючи розмір нарахувань, позивач послався на Методику розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затверджену наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 № 315 (надалі – Методика 315).
Відповідно до п. 2 розділу ІІ Методики № 315 загальний обсяг спожитої у будинку теплової енергії у кожному розрахунковому періоді розподіляється на:
- обсяг спожитої теплової енергії на забезпечення загальнобудинкових потреб (визначається спрощено та складає 25% від загального обсягу, спожитої будинком, теплової енергії, згідно п. 8, розділу IV Методики, та розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будинку, (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням) пропорційно до загальних/опалюваних площ/об?ємів їх житлових/нежитлових приміщень , згідно п. 12, розділу IV Методики;
- обсяг спожитої теплової енергії на забезпечення безпосередньо опалення житлових та нежитлових приміщень (прим) визначається як різниця загального обсягу, спожитої у будинку, теплової енергії та обсягу теплової енергії донарахованої до мінімальної частки середнього питомого споживання теплової енергії на опалення приміщень, обсягу спожитої теплової енергії приміщень з транзитними мережами внутрішньобудинкової системи опалення та обсягу теплової енергії, спожитої на забезпечення загальнобудинкових потреб; розподіляється на площі житлових/нежитлових приміщень, підключених до ЦСО, пропорційно до площі кожного приміщення.
Тобто обсяг теплової енергії, спожитої на опалення житлових та нежитлових приміщень, визначається як різниця загального обсягу спожитої теплової енергії у будинку та обсягу теплової енергії витраченого на загальнобудинкові потреби, обсягу спожитої теплової енергії приміщень з транзитними мережами внутрішньобудинкової системи опалення, обсягу спожитої теплової енергії приміщень, що оснащені вузлами розподільного обліку теплової енергії, обсягу теплової енергії донарахованої до мінімальної частки середнього питомого споживання теплової енергії на опалення приміщень.
Таким чином, для визначення обсягу теплової енергії, який припадає на конкретне приміщення, необхідними є вихідні дані щодо загальної площі будинку, опалювальної площі приміщень, площ приміщень, підключених до системи централізованого опалення, а також інші показники, передбачені Методикою № 315.
Однак позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували загальну площу будинку № 89 по вул. Республіканській у м. Кременчуці Полтавської області, опалювальну площу будинку, площу приміщень, підключених до системи централізованого опалення, поверховість будинку та інші вихідні дані, необхідні для здійснення перевірки проведених нарахувань.
У матеріалах справи відсутні технічний паспорт будинку, матеріали інвентаризаційної справи та інші документи, які б підтверджували зазначені показники. Водночас саме від співвідношення площі приміщення відповідача до загальної опалювальної площі будинку залежить визначення обсягу теплової енергії, віднесеного на місця загального користування, забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення, а також розподіл обсягів теплової енергії між окремими споживачами.
Колегія суддів вважає, що заявлена позивачем грошова вимога не підлягає задоволенню, оскільки наданий розрахунок не містить необхідних вихідних даних та не піддається арифметичній (математичній) перевірці в межах судового розгляду.
Щодо позовної вимоги про нарахування позивачем суми заборгованості в частині донарахування до мінімальної частки середнього питомого споживання теплової енергії, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до пункту 1.2 розділу IV Методики № 315, мінімальна частка середнього питомого споживання теплової енергії в приміщеннях (квартирах) будинку, які оснащені індивідуальними вузлами розподільного обліку теплової енергії, визначається з урахуванням фактичного споживання теплової енергії на опалення усіма споживачами будинку і становить 50% середнього споживання теплової енергії на опалення 1 кв.м опалювальної площі будинку.
За змістом пункту 2 розділу VI Методики № 315, у разі якщо визначений за показаннями індивідуального вузла розподільного обліку обсяг теплової енергії на опалення приміщення є меншим від мінімальної частки середнього питомого споживання теплової енергії по будинку, такому споживачу проводиться донарахування обсягів теплової енергії до мінімального обсягу споживання по будинку (МЗ). Зазначений нормативний механізм спрямований на унеможливлення опалення окремих приміщень за рахунок суміжних опалювальних приміщень, запобігання утворенню грибків та плісняви, а також на недопущення зниження нормативного строку експлуатації будівлі.
На підставі наведених положень Методики № 315 позивачем було здійснено щомісячні розрахунки середнього питомого споживання для нежитлового приміщення відповідача площею 167,4 кв.м, виходячи з таких показників:
Листопад 2022р.* 50,574 Гкал - 10,1148 Гкал - 0,040855Гкал (транзит відключених приміщень) / 4309,39 м2 (площа будинку з урахуванням відключених приміщень) * 0,5 (50 % від середнього питомого споживання) = 0,00469 Гкал/кв.м.
Грудень 2022р.* 74,026 Гкал - 18,5065 Гкал - 0,060918Гкал (транзит відключених приміщень) / 4396,89 м2 (площа будинку з урахуванням відключених приміщень) * 0,5 (50 % від середнього питомого споживання) = 0,006307 Гкал/kв.м.
Січень 2023р.* 82,393 Гкал - 20,598251 Гкал. - 0,067196Гкал. / 4396,89м2 * 0,5 = 0,007019 Гкал/м2.
Лютий 2023р.* 74,75 Гкал - 18,6875Гкал. - 0,060625Гкал. / 4396,89м2 * 0,5 = 0,006368 Гкал/м2.
Березень 2023р.* 61,952 Гкал - 15,488Гкал. - 0,044985Гкал. / 4396,89м2 * 0,5 = 0,005279 Гкал/м2.
Листопад 2023р.* 58,6009 Гкал - 14,650225Гкал. - 0,015842Гкал. / 4327,59м2 * 0,5 = 0,005076 Гкал/м2.
Грудень 2023р.* 81,702 Гкал - 20,4255 Гкал. - 0,0205335Гкал. / 4327,59 м2 * 0,5 = 0,007077 Гкал/м2.
Відповідно до вказаних розрахунків, мінімальне питоме значення (МПЗ) по нежитловому приміщенню відповідно до займаної площі складає:
Листопад 2022р.* 0,00469 Гкал /кв.м2 * 167,4м2 = 0,7851 1Г кал
Грудень 2022р.* 0,006307 Гкал / кв.м.* 167,4м2 = 1,05579Гкал
Січень 2023р.* 0,007019Гкал / кв.м. *167,4м2 = 1.17498Гкал
Лютий 2023р.* 0,006368 Гкал / кв.м *167,4 м2 = 1,0660Гкал.
Березень 2023р.* 0,005279Гкал / кв.м *167,4 м2 =0,8837Гкал.
Листопад 2023р.* 0,005076Г кал / кв.м * 167,4м2 =0,84972 Гкал
Грудень 2023р.* (по 19.12.2023 включно) 0,007077 Гкал / кв.м.* 167,4м2 = 1,18469Г кал / 29дн. * 19дн. = 0,77618 Гкал.
Проте колегія суддів констатує, що матеріали справи не містять належних доказів які б підтверджували правомірність та точність базових вихідних показників площі будівлі (4309,39 кв.м, 4396,89 кв.м, 4327,59 кв.м), використаних позивачем у наведених математичних формулах. Оскільки площа будинку є фундаментальною та невід`ємною величиною для визначення середнього питомого споживання на 1 кв.м, відсутність документального підтвердження цього показника позбавляє суд можливості здійснити об`єктивну арифметичну та логічну перевірку наданих позивачем щомісячних нарахувань.
За таких обставин наданий позивачем розрахунок заборгованості за цим не піддається арифметичній та логічній перевірці, не підтверджений належними і допустимими доказами та не дозволяє встановити реальний обсяг теплової енергії, що підлягає сплаті відповідачем. З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами розмір заявленої до стягнення заборгованості в цій частині.
Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача тепловіддачі транзитних стояків, колегія суддів зазначає про наступне.
Згідно розрахунку позивача тепловіддача транзитних стояків даного приміщення згідно робочого проекту становить 0,000072 Г кал/год. (ІІІ розділ п.5 Методики).
Відтак, позивачем нараховано:
Листопад 2022р. 0,000072 Гкал/год *24год * 25 днів (робота лічильника) * 0,34564 (tкоефіцієнт поточного місяця) 0,014932 Гкал;
Грудень 2022р. 0,000072 Гкал/год. * 24год * 30 * 0,4295 (t коефіцієнт поточного місяця) = 0,02226 Гкал.
Січень 2023р. 0,000072* 24год * 31 дн. * 0,45846 = 0,02456 Гкал; 
Лютий 2023р. 0;000072 * 24год * 28 дн. * 0,4579 = 0,02216 Гкал;
Березень 2023р. 0,000072 * 24год * 31 дн. * 0,3069 = 0,01644 Гкал;
Листопад 2023р. 0,000072 * 24год * 29 дн. * 0,3161 = 0,01584 Гкал;
Грудень 2023р. (по 19.12.2023 включно) 0,000072 * 24год * 19-дн. * 0,4097 =0,01345Гкал.
Проте, позивачем не наведено ні договірних, ні законодавчих підстав для застосування саме такої формули при здійсненні відповідних розрахунків.
Зазначені розрахунки позивача не мають здатності до арифметичної та логічної перевірки. З огляду на викладене, позовні вимоги щодо стягнення тепловіддачі транзитних стояків не підлягають задоволенню.
Посилання позивача на пункт 5 розділу III Методики Nє 315 не підтверджує правомірності та обґрунтованості здійсненого ним розрахунку тепловіддачі транзитних стояків.
Зі змісту зазначеної норми не вбачається передбачення порядку розрахунку, застосованого позивачем, зокрема шляхом множення величини тепловіддачі на кількість годин роботи системи, кількість днів розрахункового періоду та так званий «t-коефіцієнт поточного місяця». Вказаний коефіцієнт, його правова природа, порядок визначення та застосування Методикою №315 не регламентовані.
Таким чином, позивачем фактично застосовано розрахунковий алгоритм, який не випливає із приписів Методики №315 та не має нормативного закріплення в її положеннях.
За відсутності належного нормативного обґрунтування застосованої формули та підтвердження її відповідності Методиці № 315, наведені позивачем розрахунки є такими, що не відповідають вимогам належності, допустимості та перевірюваності доказів, у зв?язку з чим не можуть бути покладені в основу судового рішення.
Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача плати за абонентське обслуговування колегія суддів зазначає про таке.
Відповідно до пункту 30 Публічного Індивідуального договору №10070 споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з: плати за послугу, визначеної: вiдповiдно до Правил надання послуги з постачання гарячої води, затверджених постановою Кабiнету Мiнiстрiв Украi:ни вiд 11 грудня 2019 р. № 1182 (Офiцiйний вiсник України, 2020 р., № 14, ст. 550), - в редакцiї постанови Кабiнету Мiнiстрiв Украi:ни вiд 8 вересня 2021 р. № 1023, та Методики розподiлу, що розраховується виходячи з розмiру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу спожитої гарячої води або за нормами споживання, встановленими органом мiсцевого самоврядування, до встановлення вузла комерцiйного облiку; плати за витрати теплової енергiї на забезпечення функцiонування внутрiшньобудинкової системи гарячого водопостачання (за наявностi циркуляцiї), що розраховусrься виходячи з розмiру затвердженого тарифу на послугу з постачання теплової енергiї та визначеного обсягу вiдповiдно до Методики розподiлу; плати за абонентське обслуговування в розмiрi, визначеному виконавцем, але не вище граничного розмiру, визначеного Кабiнетом Мiнiстрiв Украi:ни, iнформацiя про яку розмiщується на офiцiйному веб-сайтi органу мiсцевого самоврядування та/або веб-сайтi виконавця http://kremenchuk.org. ua/ struktura-tarifu/.
Відповідно до пункту 32 Публічного Індивідуального договору №10070 розрахунковим перiодом для оплати обсягу спожитої послуги, обсягу теплової енергiї, витраченої на забезпечення функцiонування внутрiшньобудинковоi: системи гарячого водопостачання (за наявностi циркуляцiї),є календарний мiсяць. Плата за абонентське обслуговування та плата за послугу нараховусrься щомiсяця. Початок i закiнчення розрахункового перiоду для розрахунку розмiру плати за абонентське обслуговування завжди збiгаються з початком i закiнченням календарного місяця відповідно.
Відповідно до пункту 29 Публічного Індивідуального договору №20070 споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з: плати за послугу, визначеної: вiдповiдно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії:, затверджених постановою Кабiнету Мiнiстрiв Украi:ни вiд 21 серпия 2019 р. № 830 (Офiцiйний вiсник Украi:ни, 2019 р., № 71, ст. 2507), - в редакцiї постанови Кабiнету Мiнiстрiв України вiд 8 вересня 2021 р. № 1022, та Методики розподілу, що розраховуються виходячи з розм1ру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу й споживання; плати за абонентське обслуговування в розмiрi, визначеному виконавцем, але не вище граничного розмiру, визначеного Кабiнетом Мiнiстрiв Украi:ни, iнформацiя про яку розмiщуеться на офiцiйному веб-сайтi органу мiсцевого самоврядування та/або на веб-сайтi виконавця http://kremenchuk-teplo.org.ua/struktura-tarifu/.У разi застосування двоставкового тарифу на послугу з постачання теплової енергії: плата за послугу з постачання теплової енергiї визначається як сума плати, розрахованої виходячи з умовно-змiнної частини тарифу (протягом опалювального перiоду), а також умовнопостiйноi: частини тарифу (протягом року). 
Відповідно до пункту 31 Публічного Індивідуального договору розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої: послуги за календарний мiсяць. Плата за абонентське обслуговування нараховується щомiсяця. У разi застосування двоставкових тарифiв умовно-постiйна частина тарифу нараховується щомісяця. Початок i закінчення розрахункового перiоду для розрахунку за платою за абонентське обслуговування завжди збiгаються з початком i закiнченням календарного мiсяця відповідно.
Пунктом 40 Публічного Індивідуального договору №20070 визначено, зокрема обов`язок оплачувати надану послугу за ціною/тарифом, встановленими відповідно до законодавства, а також вносити плату за абонентське обслуговування.
Пунктом 41 Публічного Індивідуального договору №10070 визначено, зокрема обов`язок оплачувати надану послугу за ціною/тарифом, встановленими відповідно до законодавства, відшкодовувати витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньо будинкової системи гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), а також вносити плату за абонентське обслуговування.
Наказом КП «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 30.12.2021 №408 встановлено з 01.01.2022. за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам багатоквартирних будинків за публічними договорами :
- постачання теплової енергії в розмірі 24,53 грн без ПДВ (або 29,44 грн з ПДВ); 
- постачання гарячої води в розмірі 13,25 грн без ПДВ (або 15,90 грн 3 ПДВ).
З матеріалів справи вбачається, що відповідачу кожного місяця виставлялись до оплати рахунки за абонентське обслуговування послуги з постачання теплової енергії та гарячої води.
Відповідно до п.11 ч.1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" плата за абонентське обслуговування - платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір) або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем) (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води).
При цьому плата за абонентське обслуговування визначається відповідно до Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 2189-VІІ від 09.11.2017, Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019, Постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 808 "Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам за індивідуальними договорами з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг" із змінами згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 01.09.2021 № 928.
Між тим, доказів повної та своєчасної оплати за надані Позивачем у спірний період послуги з постачання теплової енергії та послуги абонентського обслуговування у матеріалах справи відсутні.
Відтак, з урахуванням наведених приписів законодавства, фактичних обставин справи, та враховуючи доведення факту укладення сторонами Публічних Індивідуальних договорів та відсутності доказів оплати за абонентське обслуговування відповідачем у спірний період, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача плати за абонентське обслуговування у розмірі 934,38 грн.
З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі. 
Матеріалами справи підтверджується лише обґрунтованість вимоги про стягнення плати за абонентське обслуговування у сумі 934,38 грн, тоді як заявлений до стягнення розмір заборгованості за послуги з постачання теплової енергії не підтверджений належними та допустимими доказами, а надані позивачем розрахунки не містять достатніх вихідних даних для перевірки їх правильності та відповідності вимогам законодавства.
Позивач, звертаючись до суду з позовом, також просив суд стягнути з відповідача 3% річних та інфляційних втрат.
Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Оскільки вимоги про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних є похідними від основного грошового зобов`язання, їх розмір підлягає перерахунку виходячи із суми заборгованості, яка визнана судом апеляційної інстанції обґрунтованою та підлягає стягненню. 
Здійснивши перерахунок за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій інформаційно-правової системи «ЛІГА:ЗАКОН», колегія суддів встановила, що розмір інфляційних втрат, нарахованих на суму основного боргу 934,38 грн за відповідний період прострочення, становить 504,12 грн, а розмір трьох відсотків річних — 100,99 грн.
Відтак позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних підлягають частковому задоволенню у сумі 504,12 грн та 100,99 грн відповідно. Загальний розмір грошових вимог, що підлягають стягненню з відповідача, становить 1 539,49 грн, з яких 934,38 грн — основний борг, 504,12 грн — інфляційні втрати та 100,99 грн — три відсотки річних.
Щодо доводів апелянта про те, що позивач не надав жодних офіційних документів, які б підтверджували законність отримання ним на баланс розподільчих теплових мереж та іншого майна, справжнім власником якого, відповідно до статей 142 та 143 Конституції України, є Кременчуцька міська територіальна громада, колегія суддів відхиляє такі доводи з огляду на наступне.
Так, апелянт стверджує, що позивач не надав документів, які б підтверджували законність передачі йому на баланс розподільчих теплових мереж та іншого майна територіальної громади, а також посилається на відсутність доказів створення Кременчуцької міської ради у конституційний спосіб та на можливу протиправність діяльності Комунального підприємства «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області.
Колегія суддів зазначає, що наведені доводи не стосуються предмета доказування у даній справі.
Предметом спору є наявність або відсутність у відповідача обов`язку щодо оплати нарахованих позивачем платежів за послуги з постачання теплової енергії та абонентського обслуговування, а також правомірність і обґрунтованість здійснених нарахувань.
Натомість питання законності створення органу місцевого самоврядування, правомірності набуття ним повноважень, законності створення комунального підприємства, а також правомірності передачі йому майна територіальної громади не є предметом розгляду у даній справі та не впливають на вирішення спору щодо стягнення плати за житлово-комунальні послуги.
Крім того, Комунальне підприємство «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області є юридичною особою, створеною та зареєстрованою у встановленому законом порядку, відомості про яку містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. До моменту припинення юридичної особи або визнання незаконними відповідних рішень про її створення у визначеному законом порядку така особа користується повним обсягом цивільної правоздатності та процесуальної дієздатності.
Посилання апелянта на нібито наявність у діях посадових осіб позивача ознак кримінальних правопорушень, передбачених статтями 191 та 206-2 Кримінального кодексу України, також не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки ґрунтуються виключно на припущеннях та не підтверджені належними і допустимими доказами. При цьому встановлення наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення не належить до компетенції господарського суду в межах розгляду даної справи.
За таких обставин колегія суддів вважає наведені доводи апелянта необґрунтованими та такими, що не спростовують висновків суду щодо спірних правовідносин.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта про те, що рахунок, зазначений позивачем для оплати послуг, не є бюджетним, а діяльність позивача нібито має ознаки порушення бюджетного законодавства та кримінально караних діянь.
Так, апелянт посилається на відповідь Державної казначейської служби України, згідно з якою територіальна громада міста не зареєстрована у реєстрі розпорядників бюджетних коштів, а рахунок у форматі IBAN, зазначений позивачем, не відкривався в органах Державної казначейської служби України.
Колегія суддів зазначає, що наведені доводи ґрунтуються на помилковому ототожненні правового статусу комунального підприємства з бюджетними установами та порядком використання бюджетних коштів.
Комунальне підприємство як юридична особа, створена у встановленому законом порядку, здійснює господарську діяльність на засадах самостійності та має право відкривати рахунки в банківських установах відповідно до вимог чинного законодавства. Відсутність рахунку в органах Державної казначейської служби України не свідчить про неправомірність діяльності підприємства та не впливає на правомірність стягнення плати за надані послуги.
Крім того, предметом розгляду у даній справі є наявність або відсутність заборгованості за надані житлово-комунальні послуги та правильність здійснених нарахувань, а не питання бюджетного адміністрування чи правової оцінки фінансових операцій позивача.
Посилання апелянта на можливі ознаки кримінальних правопорушень є припущеннями, які не підтверджені належними та допустимими доказами, та виходять за межі предмета доказування у даній справі.
Отже, наведені доводи не впливають на правову оцінку спірних правовідносин та не спростовують висновків суду першої інстанції.
Щодо доводів апелянта про технічну неможливість надання послуг позивачем через передачу внутрішньобудинкових мереж на баланс ОСББ та відсутність прямого підключення до мереж КП «Теплоенерго», колегія суддів зазначає, що означені аргументи є безпідставними. Як вже було зазначено вище, приписами ст. 382 ЦК України та Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», внутрішньобудинкова система опалення є спільною сумісною власністю всіх співвласників будинку (включаючи відповідача) та становить єдиний інженерний комплекс.
Передача будинку на баланс чи в управління ОСББ «Правобережне 89» є формою організації управління спільним майном і не перериває технологічного зв`язку будівлі з централізованими мережами постачальника.
Позивачем доведено факт подачі теплоносія до будинку в цілому. Оскільки нежитлове приміщення апелянта є конструктивною частиною цього будинку, відсутність його «прямого» (окремого від решти будинку) приєднання до магістральних тепломереж КП «Теплоенерго» поза межами будівлі не свідчить про відсутність чи технічну неможливість надання послуги.
Посилання скаржника на правову позицію Великої Палати Верховного Суду у справі № 904/7024/17 є помилковим, оскільки висновки у тій справі стосувалися визначення меж відповідальності за втрати теплоносія між оператором та балансоутримувачем, а не звільнення власника вбудованого приміщення від обов`язку брати участь у загальнобудинкових витратах на теплопостачання.
Щодо доводів апелянта про наявність підстав для закриття провадження у справі у зв`язку з розглядом Господарським судом Полтавської області справи № 917/1395/24, колегія суддів відхиляє такі доводи з огляду на наступне.
Так, відповідно до положень процесуального законодавства провадження у справі підлягає закриттю лише за умови наявності судового рішення, яке набрало законної сили, ухваленого між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Колегією суддів з інформації в Єдиному державному реєстрі судових рішень встановлено, що у справі №917/1395/24 Комунальне підприємство «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області звернулося з позовом до Фізичної особи-підприємця Тіхоненка В.В. про стягнення 115 596,75 грн заборгованості за договором № 102/1 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 14.04.2016, у тому числі основного боргу за послуги з постачання теплової енергії та гарячої води, плати за абонентське обслуговування, трьох відсотків річних та інфляційних втрат.
Натомість у справі, що переглядається, предметом спору є вимоги про стягнення вартості теплової енергії, нарахованої на загальнобудинкові потреби опалення, теплової енергії, визначеної відповідно до механізму мінімального споживання теплової енергії, а також плати за абонентське обслуговування за індивідуальними договорами № 20070 та № 10070.
Отже, хоча сторони спору є тотожними, предмет позовів та підстави їх заявлення не є однаковими. У справі № 917/1395/24 спір виник з приводу виконання умов договору № 102/1 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, тоді як у даній справі спірні правовідносини стосуються розподілу обсягів теплової енергії на загальнобудинкові потреби, визначення мінімального споживання теплової енергії та нарахування плати за абонентське обслуговування за індивідуальними договорами.
Таким чином, відсутня сукупність умов тотожності сторін, предмета та підстав позову, необхідна для закриття провадження у справі, у зв`язку з чим доводи апелянта про наявність підстав для закриття провадження є безпідставними та відхиляються колегією суддів.
Інші доводи апелянта не мають вирішального значення для вирішення справи по суті.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги. Рішення Господарського суду Полтавської області від 19.01.2026 у справі №917/1969/25 слід скасувати в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця Тіхоненка В`ячеслава Володимировича на користь Комунального підприємства «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області заборгованості за спожиту теплову енергію в сумі 65 787,83 грн, інфляційних втрат у сумі 14 032,69 грн та трьох відсотків річних у сумі 4 702,59 грн, з прийняттям нового рішення про відмову в позові. В решті рішення Господарського суду Полтавської області від 19.01.2026 у справі № 917/1969/25 слід залишити без змін.
Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення в оскаржуваному рішення, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі учасникам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах в межах вимог і доводів апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги розподіляються між сторонами пропорційно розміру задоволених вимог.
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. 
Відповідно до частини 1 статті 273 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі. 
За змістом пункту 10 частини 3 статті 2 та частини 2 статті 114 Господарського процесуального кодексу України, основними засадами (принципами) господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом, а строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.
Так, при здійсненні правосуддя суд має виходити з необхідності дотримання основних засад господарського судочинства, зазначених в ст. 2, 4 Господарського процесуального кодексу України стосовно забезпечення права сторін на розгляд справ у господарському суді після їх звернення до нього у встановленому порядку, гарантованому чинним законодавством та всебічно забезпечити дотримання справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі Смірнова проти України).
Згідно практики Європейського суду з прав людини щодо тлумачення поняття розумний строк вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ і було б неприродно встановлювати один і той самий строк для всіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин (рішення у справі Броуган та інші проти Сполученого Королівства).
Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.
При цьому Європейський суд з прав людини в своїй практиці виходить із того, що розумність тривалості судового провадження необхідно оцінювати у світлі обставин конкретної справи, враховуючи критерії, вироблені судом. Такими критеріями є: 1) складність справи, тобто, обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки; 2) поведінка заявника; 3) поведінка державних органів; 4) перевантаження судової системи; 5) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі (Рішення Бараона проти Португалії, 1987 рік, Хосце проти Нідерландів, 1998 рік; Бухкольц проти Німеччини, 1981 рік; Бочан проти України, 2007 рік).
Конвенція на відміну від національного законодавства України не запроваджує чітких строків розгляду справи, проте посилання на строк містить ст. 6 Конвенції, яка постулює дефініцію розумного строку розгляду справи.
Крім того, 24.02.2022 Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 введено в Україні воєнний стан, який продовжено до 02.08.2026 (Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 28.04.2026 №4857-ІХ).
Відповідно до статті 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється.
При цьому, згідно Рекомендацій прийнятих Радою суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, рекомендовано керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні. У випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.
На підставі вищевикладеного, враховуючи обставини введення в Україні воєнного стану, поточну ситуацію що склалася в місті Харкові та Харківській області, з огляду на об`єктивні причини неможливості проведення судового засідання у строк встановлений в частині 2 статті 221 ГПК України, задля збереження безпеки учасників судового процесу та працівників суду, а також з метою реалізації учасниками справи процесуальних прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, суд застосував принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до практики Європейського суду з прав людини.
Керуючись статтями 129, 269, 270, п.2, ч.1 ст.275, п.п.2,4 ч.1 ст. 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Тіхоненка В`ячеслава Володимировича задовольнити частково.
Рішення Господарського суду Полтавської області від 19.01.2026 у справі №917/1969/25 скасувати в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця Тіхоненка В`ячеслава Володимировича на користь Комунального підприємства «Теплоенерго» Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області заборгованості за спожиту теплову енергію у сумі 65 787,83 грн, інфляційних втрат у сумі 14 032,69 грн та трьох відсотків річних у сумі 4 702,59 грн та прийняти нове рішення про відмову в позові. 
В решті рішення Господарського суду Полтавської області від 19.01.2026 у справі № 917/1969/25 залишити без змін.
Здійснити новий розподіл судового збору.
Викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:
«Позов задовольнити частково.
Стягнути з Фізичної особи-підприємця Тіхоненка В`ячеслава Володимировича ( АДРЕСА_1 ) (адреса для листування: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Комунального підприємства "Теплоенерго" Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області (39600, Полтавська область, м. Кременчук, вул. Софіївська, 68, код ЄДРПОУ 31700972, р/р НОМЕР_2 у АБ «Укргазбанк) плату за абонентське обслуговування у сумі 934,38 грн, 3 % річних у сумі 100,99 грн, 504,12 грн інфляційних втрат, судовий збір у сумі 54,20 грн.
В решті в позові відмовити.»
Стягнути з Комунального підприємства "Теплоенерго" Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області (39600, Полтавська область, м. Кременчук, вул. Софіївська, 68, код ЄДРПОУ 31700972) на користь Фізичної особи-підприємця Тіхоненка В`ячеслава Володимировича ( АДРЕСА_1 ) (адреса для листування: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 4 460,70 грн.
Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки касаційного оскарження передбачено ст.ст.286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 24.06.2026.

Головуючий суддя Р.А. Гетьман

Суддя О.І. Склярук 

Суддя В.С. Хачатрян