ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2026 року	Львів	Справа № 343/2494/25 пров. № А/857/18386/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В., 
суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,
з участю секретаря судових засідань Клим О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 11 березня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

суддя у І інстанції Керніцький І.І.,
час ухвалення рішення не зазначено,
місце ухвалення рішення м. Долина,
дата складення повного тексту рішення не зазначено,

ВСТАНОВИВ :

16 грудня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив скасувати постанову старшого сержанта поліції Відділення поліції № 2 (смт. Міжгір`я) Хустського РУП Головного управління Національної поліції в Закарпатській області Марюнича Р.В. серії ЕНА № 6160210 від 15 листопада 2025 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП) та закрити справу про адміністративне правопорушення.
Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 11 березня 2026 року у справі № 343/2494/25 вказаний позов було задоволено. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем не доведено належними, достатніми та допустимими доказами вчинення позивачем правопорушення, яке йому інкримінується.
У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено відповідачем, який у своїй скарзі просив таке скасувати та прийняте нове, яким скасувати оскаржуване судове рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . 
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції неповністю з`ясовано обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права. 
При цьому зазначає, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджується матеріалами справи і постанова про притягнення позивача до відповідальності, передбаченої частиною 1 статті 121 КУпАП, є обґрунтованою та законною. Окрім того наполягає на пропуск позивачем строку звернення до суду із заявленим позовом.
Учасники справи, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибули, що відповідно частини 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.
Як встановлено судом, постановою старшого сержанта поліції Відділення поліції № 2 (смт. Міжгір`я) Хустського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області серії ЕНА № 6160210 від 15 листопада 2025 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 340 грн за те, що той 15 листопада 2025 року о 21:47 год в с. Сойми по вул. Центральній керував транспортним засобом з непрацюючою лівою фарою в режимі ближнього світла у темну пору доби, чим порушив вимоги пункту 31.4.3 «в» Правил дорожнього руху (далі – ПДР) та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 121 КУпАП.
Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Як визначено статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Пунктом 31. ПДР встановлено, що технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.
Відповідно до пункту 31.4.3 «в» ПДР забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством у разі, коли не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла і невідповідності таким вимогам.
Частиною 1 статті 121 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (частина 2 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України).
Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Таким чином, фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, іншими визначеними законодавством доказами.
Згідно із частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Разом із тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідачем до матеріалів справи не подано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження обставин вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 121 КУпАП, а сам позивач вчинення такого правопорушення заперечує.
Таким чином, на думку апеляційного суду у поліцейського не було належних правових підстав для накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 340 грн за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 КУпАП, а тому зазначена постанова підставно скасована судом першої інстанції.
Щодо твердження відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду із цим позовом, апеляційний суд звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів отримання ОСОБА_1 оскаржуваної постанови. На оспорюваній постанові відсутній підпис позивача про її отримання, як і не зазначено про відмову від підпису постанови.
При цьому апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Разом із тим, жодних доказів Головним управлінням Національної поліції в Закарпатській області на підтвердження правомірності оспорюваної позивачем постанови не було надано ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду.
Відтак, доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення та відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 .
Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 272, 286, 308, 310, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області залишити без задоволення, а рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 11 березня 2026 року у справі № 343/2494/25 – без змін. 

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. Я. Качмар  	
Постанова у повному обсязі складена 05 червня 2026 року.