ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2026 року	справа № 380/890/26	

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Кедик М.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Бюро економічної безпеки у Львівській області, Територіального управління БЕБ у Волинській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Територіального управління Бюро економічної безпеки у Львівській області, Територіального управління БЕБ у Волинській області, в якому згідно з заявою про зміну предмета позову (вх. № 6045), просить суд:
- визнати бездіяльність Територіального управління Бюро економічної безпеки у Волинській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб у 2023 році у розмірі 2684 грн за період з 14.03.2023 по 25.10.2023 протиправною;
- зобов`язати Територіальне управління Бюро економічної безпеки у Волинській області нарахувати ОСОБА_1 з 14.03.2023 по 25.10.2023 грошове забезпечення із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб у 2023 році у розмірі 2684 грн та здійснити виплату за рахунок фонду оплати праці Територіального управління Бюро економічної безпеки у Волинській області різниці з урахуванням раніше виплачених сум;
- визнати бездіяльність Територіального управління Бюро економічної безпеки у Львівській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення, у тому числі, одноразової грошової допомоги при звільненні із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб у 2023 році у розмірі 2684 грн, у 2024 та у 2025 роках у розмірі 3028 грн, встановленого абзацом 4 частини першої статті 7 Законів України “Про Державний бюджет України на 2023, 2024 та 2025 роки”, за період з 26.10.2023 по 17.12.2025 протиправною;
- зобов`язати Територіальне управління Бюро економічної безпеки у Львівській області нарахувати ОСОБА_1 грошове забезпечення, у тому числі одноразову грошову допомогу при звільненні, із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб у 2023 році у розмірі 2684 грн, у 2024 та у 2025 роках у розмірі 3028 грн, встановленого абзацом 4 частини першої статті 7 Законів України “Про Державний бюджет України на 2023, 2024 та 2025 роки”, за період з 26.10.2023 по 17.12.2025 та здійснити виплату за рахунок фонду оплати праці Територіального управління Бюро економічної безпеки у Львівській області різниці з урахуванням раніше виплачених сум;
- визнати бездіяльність Територіального управління Бюро економічної безпеки у Львівській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану ним у 2023 році щорічної відпустки;
- зобов`язати Територіальне управління Бюро економічної безпеки у Львівській області нарахувати ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану ним щорічну відпустку за 2023 рік та здійснити виплату за рахунок фонду оплати праці Територіального управління Бюро економічної безпеки у Львівській області.
Ухвалою від 20.01.2026 суддя відкрила спрощене провадження в адміністративній справі.
Ухвалою від 12.02.2026 суд залучив до участі у справі другого відповідача - Територіальне управління БЕБ у Волинській області (вул. Соборності, 6а, м. Ківерці, Луцький район, Волинська область, 45201, код ЄДРПОУ 44670984).
Ухвалою від 12.02.2026 суд прийняв до розгляду заяву про зміну предмета позову від 26.01.2026 вх. № 6045.
Ухвалою від 02.06.2026 суд відмовив у задоволенні заяв представників відповідачів про залишення позовної заяви без розгляду.
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що позивач проходив службу з 14.03.2023 по 25.10.2023 у Територіальному управлінні Бюро економічної безпеки у Волинській області. Наказом від 18.10.2023 позивач з 26.10.2026 направлений для подальшої служби до Територіального управління Бюро економічної безпеки у Львівській області. Відповідно до наказу від 12.12.2025 № 47-к/ДСК позивач з 17.12.2025 звільнений зі служби. При цьому у період з 14.03.2023 по 25.10.2023, 26.10.2023 по 17.12.2025 грошове забезпечення позивача нараховано та виплачено відповідачем із розрахунку розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, замість прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року. Вважає, що відповідач протиправно здійснив нарахування та виплату грошового забезпечення у зменшеному розмірі.
Що стосується грошової компенсації за невикористану позивачем щорічної відпустки, зазначає, що відповідності до ч. 4 ст. 19 Закону України “Про Бюро економічної безпеки” трудові відносини працівників Бюро економічної безпеки України регулюються цим Законом, законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами. Статтею 83 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про відпустки», передбачено право працівника на виплату грошової компенсації у разі звільнення за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину – особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Законом України “Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану”, статтею 12 також передбачено, що у разі звільнення працівника у період дії воєнного стану йому виплачується грошова компенсація відповідно до статті 24 Закону України "Про відпустки". Отже, з урахуванням вищевикладеного позивач, при звільненні, має право на отримання грошової компенсації за всі не використані ним дні щорічної відпустки.
Представник відповідача, Територіального управління Бюро економічної безпеки у Львівській області, подав відзив на позовну заяву від 26.02.2026 (вх. № 15847), у якому зазначає, що служба в Бюро економічної безпеки України є державною службою особливого характеру (ст. 19 Закону № 1150), яка врегульована спеціальним законодавством, вказаний розмір прожиткового мінімуму працездатних осіб, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, визначений абзацом 6 статті 7 законодавства про бюджет за відповідний період проходження служби та розповсюджується на оплату праці працівників БЕБ. Тому, стаття 7 Закону про держбюджет-2023 поширює застосування прожиткового мінімуму 2102 гривні для визначення посадових окладів усіх державних органів спеціальної юрисдикції, зокрема й БЕБ, оскільки їх оплата праці регулюється спеціальним законом — Законом України «Про Бюро економічної безпеки України». Законами України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», «Про Державний бюджет України на 2023 рік», «Про Державний бюджет України на 2024 рік», «Про Державний бюджет України на 2025 рік», не встановлено додаткової демографічної групи населення як «працівники інших державних органів», а норма звучить насамперед так – установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб, а вже потім в законі конкретизовано, що такий прожитковий мінімум застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, тобто визначив коло поширення такого прожиткового мінімуму, але при цьому категорія соціальної демографічної групи населення не змінилася (категорія працездатних осіб). Застосування фіксованого розміру прожиткового мінімуму в розмірі 2102 гривні для обчислення посадових окладів працівників Бюро економічної безпеки (БЕБ) є обґрунтованим та відповідає чинному законодавству. 
Також зазначає, що тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки осіб, які мають спеціальні звання БЕБ, становить 30 календарних днів (пункт 61 Положення № 1333). Вказане узгоджується з пунктами 59 та 63 Положення № 1333, відповідно до яких особам, які мають спеціальні звання БЕБ, надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Положенням. Щорічна основна відпустка надається протягом календарного року. Згідно з пунктом 67 Положення № 1333 за не використану в році звільнення відпустку особі, яка має спеціальне звання БЕБ, яка звільняється з БЕБ, виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства. Положенням № 1333 не передбачено можливості підсумовувати невикористані відпустки за кілька років та компенсовувати їх при звільненні. Зазначена норма є спеціальною, імперативною та не передбачає можливості виплати грошової компенсації за невикористані відпустки за попередні роки служби. Особи, яким присвоєно спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, проходять службу публічно-правового характеру, а їх правовий статус, умови проходження служби та соціальні гарантії визначаються спеціальним законодавством. У зв`язку з цим, норми Кодексу законів про працю України та Закону України «Про відпустки» як акти загального трудового законодавства не підлягають прямому застосуванню, оскільки питання виплати грошової компенсації при звільненні врегульовано спеціальним нормативно-правовим актом — Положенням № 1333. Просить відмовити у задоволенні позову.
Представник відповідача, Територіального управління Бюро економічної безпеки у Волинській області, подав відзив на позовну заяву від 25.02.2026 (вх. № 15520), у якому зазначає, що служба в Бюро економічної безпеки України є державною службою особливого характеру (стаття 19 Закону про БЕБ), яка врегульована спеціальним Законом, який, в свою чергу, зобов`язує керуватися також іншими законодавчими актами, зокрема і бюджетним законодавством, розмір посадового окладу позивача правомірно визначено з розрахунку прожиткового мінімуму працездатних осіб, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, на підставі статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік». З вказаного слідує висновок, що практика, наведена позивачем в позовній заяві, повністю відмінна від нашої справи, не є подібною та не може бути застосована, адже, законодавство у сфері діяльності суддів суттєво відрізняється від законодавства, яким керується БЕБ. Просить відмовити у задоволенні позову.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та надав їм правову оцінку.
Відповідно до витягу з наказу Територіального управління Бюро економічної безпеки у Волинській області від 13.03.2023 № 17-к/ДСК ОСОБА_1 прийняти на службу до Бюро економічної безпеки з 14.03.2023.
Згідно з витягом з наказу Територіального управління Бюро економічної безпеки у Волинській області від 18.10.2023 № 76-к/ДСК «Про направлення для подальшого проходження служби» ОСОБА_1 з 26.10.2023 направлений для подальшого проходження служби до Територіального управління Бюро економічної безпеки у Львівській області.
Відповідно до витягу з наказу Територіального управління Бюро економічної безпеки у Львівській області від 12.12.2023 № 47-к/ДСК ОСОБА_1 звільнений на служби в Бюро економічної безпеки з 17.12.2025.
Протягом спірного періоду проходження позивачем служби відповідачі обчислювали розмір його посадового окладу та доплати за спеціальним званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів в сумі 2102 гривні, визначеного у статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" та Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік", на відповідні тарифні коефіцієнти.
За таким же принципом була обчислена одноразова грошова допомога при звільненні.
Позивач не погодився із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб в розмірі 2102 грн при нарахуванні та виплаті його грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги, оскільки вважає, що відповідач мав застосувати прожитковий мінімум для працездатних осіб, що встановлений законом на 01.01.2023, 01.01.2024, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Правові засади організації та діяльності Бюро економічної безпеки України, статус працівників Бюро, а також порядок проходження служби визначає Закон України «Про Бюро економічної безпеки України» від 28.01.2021 № 1150-ІХ (далі - Закон № 1150-ІХ).
Згідно з частинами 1, 2 статті 1 Закону № 1150-ІХ Бюро економічної безпеки України - це центральний орган виконавчої влади, на який покладаються завдання щодо протидії правопорушенням, що посягають на функціонування економіки держави.
Відповідно до покладених завдань Бюро економічної безпеки України виконує правоохоронну, аналітичну, економічну, інформаційну та інші функції.
Частина 1 статті 14 Закону № 1150-ІХ визначає, що Бюро економічної безпеки України є юридичною особою публічного права та здійснює свої повноваження через центральний апарат і територіальні управління.
Стаття 19 Закону № 1150-ІХ встановлює, що до працівників Бюро економічної безпеки України належать особи, які є гласними і негласними штатними працівниками, з числа осіб, які мають спеціальні звання, державні службовці та особи, які уклали трудовий договір з Бюро економічної безпеки України.
У свою чергу, згідно зі статтею 31 Закону № 1150-ІХ заробітна плата працівників Бюро економічної безпеки України повинна забезпечувати достатні матеріальні умови для належного виконання ними службових обов`язків з урахуванням характеру, інтенсивності та небезпечності роботи, забезпечувати добір і закріплення у штаті Бюро економічної безпеки України кваліфікованих кадрів, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Особи, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби, інтенсивності та умов служби, кваліфікації.
Особливі умови та розміри оплати праці і грошового забезпечення працівників Бюро економічної безпеки України визначаються Кабінетом Міністрів України. Посадовий оклад осіб, які мають спеціальні звання, не може становити менше 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року.
Відповідно до частини 3 ст. 31 Закону України «Про Бюро економічної безпеки України», Кабінетом Міністрів України Постановою від 06.10.2021 за № 1068 (далі Умови № 1068) затверджено Умови та розміри оплати праці і грошового забезпечення працівників Бюро економічної безпеки.
Згідно з п. 2 Умов № 1068 посадові оклади осіб, які мають спеціальні звання БЕБ, визначаються шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, на відповідний коефіцієнт посадового окладу.
Отже, розмір посадового окладу, осіб, які мають спеціальні звання БЕБ визначається спеціальним законодавством, а саме: частина третя статті 31 Закону України № 1150-ІХ та п. 2 Умов № 1068.
З огляду на викладене, спеціальним законом, котрий врегульовує діяльність БЕБ України та його територіальних підрозділів встановлено, що посадовий оклад осіб, які мають спеціальні звання, не може становити менше 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відтак розмір посадового окладу особи, яка має спеціальне звання БЕБ напряму залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до ст.1 Законі України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999 за № 966-XIV(далі - Закон №9 66-XIV), прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.
Згідно з ст. 4 Закону № 966-XIV, прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.
Законом № 966-XIV не визначено такого виду прожиткового мінімуму, як прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу працівників державних органів. Водночас працівники державних органів Законом №966-XIV не віднесені до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023, 2024 та 2025 роки», разом із установленням на разом із установленням на 01.01.2022 прожиткового мінімуму у розмірі 2481 грн, на 01.01.2023 прожиткового мінімуму у розмірі 2684 грн, з 01.01.2024 та з 01.01.2025 у розмірі 3028,00 грн, був введений новий вид прожиткового мінімуму, як прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів, розмір якого становить 2102 грн.
Отже, зміни до Закону № 1150-ІХ в частині, яка регламентує розмір посадового окладу осіб, які мають спеціальні звання у спірному періоді, а також до Закону № 966-XIV щодо визначення прожиткового мінімуму, не вносилися.
Відповідно до Закону № 1150-ІХ встановлено, що для визначення розміру посадового окладу осіб, які мають спеціальні звання до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; посадовий оклад осіб, які мають спеціальні звання не може обчислюватися із застосуванням величини, відмінної від тієї, що визначена Законом України «Про Бюро економічної безпеки України», а тому зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 01 січня календарного року, з метою визначення посадового окладу осіб, які мають спеціальні звання (працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами) відсутні законні підстави.
За викладених обставин, бездіяльність відповідачів щодо не нарахування та не виплати позивачеві грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільнення із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2023 у розмірі 2684 грн, на 01.01.2024 та на 01.01.2025 у розмірі 3028 грн, встановленого абзацом 4 частини першої статті 7 Законів України Про Державний бюджет України на 2023, 2024 та 2025 роки, слід визнати протиправною.
Отже, суд дійшов висновку про те, що порушене право позивача підлягає відновленню шляхом зобов`язання відповідачів нарахувати та виплати грошове забезпечення, у тому числі одноразової грошової допомоги при звільненні, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленим на 01.01.2023у розмірі 2684 грн, з 01.01.2024 та з 01.01.2025 у розмірі 3028,00 грн, з урахуванням раніше виплачених сум.
Щодо нарахування та виплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні відпустки за 2023 рік
Відповідач наголошує на тому, що передбачене Положенням № 1333 право на отримання грошової компенсації гарантується особам, які мають спеціальні звання БЕБ, які звільняються, виключно за відпустку, яку ними не використано саме в році звільнення. Указана норма (пункт 67 Положення № 1333) є імперативною по відношенню до можливості отримувати компенсації за будь-які роки роботи, відмінні від року звільнення.
У контексті таких доводів суд враховує таке.
Згідно з статтею 4 Закону України «Про відпустки» № 504/96-ВР (далі - Закон № 504/96-ВР) установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); відпустка при народженні дитини (стаття 19-1 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.
У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (частина перша статті 24 Закону № 504/96-ВР).
Аналогічні положення містяться в частині першій статті 83 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).
Особливості організації трудових відносин в умовах цього стану визначено Законом України від 15.03.2022 № 2136-IX «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».
Положеннями абзацу четвертого частини першої статті 12 вказаного закону встановлено, що у разі звільнення працівника у період дії воєнного стану йому виплачується грошова компенсація відповідно до статті 24 Закону України «Про відпустки».
Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 19 Закону України «Про Бюро економічної безпеки України» трудові відносини працівників Бюро економічної безпеки України регулюються цим Законом, законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами. На державних службовців Бюро економічної безпеки України поширюється дія Закону України "Про державну службу". Посади державних службовців Бюро економічної безпеки України відносяться до відповідних категорій посад державної служби в порядку, встановленому законодавством.
Згідно з ч. 2 ст. 30 Закону України «Про Бюро економічної безпеки України» особи, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, користуються соціальними гарантіями відповідно до Закону України "Про Національну поліцію" та інших законів України з урахуванням положень, встановлених цим Законом.
Постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 № 1333 затверджено Положення про проходження служби особами, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України.
У розділі «Відпустки» Положення №1333 визначено, що особам, які мають спеціальні звання БЕБ, надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Положенням.
Додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток надаються відповідно до законодавства про відпустки.
Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки осіб, які мають спеціальні звання БЕБ, становить 30 календарних днів. Під час визначення тривалості щорічної основної відпустки, що надається особам, які мають спеціальні звання БЕБ, святкові та неробочі дні не враховуються.
За кожний повний календарний рік вислуги років, який обчислюється відповідно до вимог пункту 35 цього Положення, після досягнення п`ятирічного стажу служби особі, яка має спеціальні звання БЕБ, надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як 15 календарних днів.
Щорічна основна відпустка надається протягом календарного року.
Щорічна відпустка на прохання особи, яка має спеціальні звання БЕБ, може бути поділена на частини за умови, що основна її безперервна частина становить не менше 10 календарних днів.
Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між особою, яка має спеціальне звання БЕБ, і відповідним керівником, який зобов`язаний письмово повідомити такій особі про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком строку.
Тривалість щорічної основної відпустки у році початку служби обчислюється з розрахунку 1/12 тривалості відпустки, на яку має право особа, яка має спеціальне звання БЕБ, за кожний повний місяць служби до кінця календарного року.
За невикористану в році звільнення відпустку особі, яка має спеціальне звання БЕБ, яка звільняється з БЕБ, виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства.
Спеціальним законодавством - Законом № 1150-ІХ та Положенням № 1333, не врегульовано питання компенсації невикористаної частини відпустки за минулі роки, а тому при вирішені спору треба застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - Кодексу законів про працю України та Закону № 504, якими передбачено право працівника у разі звільнення на виплату грошової компенсації за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки, що підтверджено рішенням Конституційного Суду України від 07.05.2002 № 8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин 2, 3 статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб).
Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, особа має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку, адже це суперечить суті та гарантіям, як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.
Стаття 45 Конституції України гарантує кожному, хто працює, право на відпочинок. Така конституційна гарантія створює для роботодавця безумовний обов`язок забезпечити реалізацію права працівника на відпочинок не лише шляхом його декларування (як, наприклад, затвердження графіків відпусток), а й через безпосереднє видання наказів про відпустку у передбачений законодавством спосіб та термін. Невиконання роботодавцем цього обов`язку з будь-яких причин, не може створювати для працівника негативні наслідки, зокрема щодо позбавлення гарантованих Конституцією України днів відпочинку під час оплачуваної щорічної відпустки. Для забезпечення дотримання цієї конституційної гарантії законодавець передбачив можливість перенесення відпусток на інший період або компенсації у вигляді грошових виплат.
З огляду на відсутність в спеціальному законодавстві, яке регулює умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу ДБР, чіткої регламентації питання невикористаних днів відпустки за попередні роки, Верховний Суд у постановах від 14.11.2024 у справі № 420/3971/23 та у справі № 380/16768/22 підтримав застосування до спірних правовідносин загальних норм трудового законодавства, зокрема КЗпП України та Закону № 504/96-ВР.
Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 29.11.2024 у справі № 560/19513/23, від 05.12.2024 у справі № 160/13485/23, від 21.01.2025 у справі № 400/11565/23.
Таким чином, доводи відповідача, що Положення № 1333 повністю врегульовує питання компенсації невикористаних відпусток за попередні роки, а норми загального трудового законодавства не можуть застосовуватися при вирішенні цих правовідносин, є необґрунтованими.
Таким чином, суд дійшов висновку, що при звільненні зі служби з Територіального управління Бюро економічної безпеки у Львівській області позивач мав право на отримання грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки у 2023 році.
Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. 
У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють,чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії відповідачем не дотримані, що зумовило звернення позивача за захистом порушених прав та інтересів до суду.
З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", судові витрати стягненню не підлягають.
Керуючись статтями 6, 14, 242, 243, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Територіального управління Бюро економічної безпеки у Львівській області (вул. Івана Франка, 25, м. Львів, 79005, ЄДРПОУ 44741997), Територіального управління Бюро економічної безпеки у Волинській області (вул. Кременецька, 38, м. Луцьк, Волинська область, 43010, ЄДРПОУ 44670984) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити повністю.
2. Визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Бюро економічної безпеки у Волинській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 у період з 14.03.2023 по 25.10.2023 грошового забезпечення із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб у 2023 році у розмірі 2684 грн. 
3. Зобов`язати Територіальне управління Бюро економічної безпеки у Волинській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок за період з 14.03.2023 по 25.10.2023 грошового забезпечення із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб у 2023 році у розмірі 2684 грн та провести виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
4. Визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Бюро економічної безпеки у Львівській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 за період з 26.10.2023 по 17.12.2025 грошового забезпечення, у тому числі, одноразової грошової допомоги при звільненні із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб у 2023 році у розмірі 2684 грн, у 2024 та у 2025 роках у розмірі 3028 грн, встановленого абзацом 4 частини першої статті 7 Законів України “Про Державний бюджет України на 2023, 2024 та 2025 роки”.
5. Зобов`язати Територіальне управління Бюро економічної безпеки у Львівській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок за період з 26.10.2023 по 17.12.2025 грошового забезпечення, у тому числі одноразової грошової допомоги при звільненні, із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб у 2023 році у розмірі 2684 грн, у 2024 та у 2025 роках у розмірі 3028 грн, встановленого абзацом 4 частини першої статті 7 Законів України “Про Державний бюджет України на 2023, 2024 та 2025 роки” та провести виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
6. Визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Бюро економічної безпеки у Львівській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки у 2023 році.
7. Зобов`язати Територіальне управління Бюро економічної безпеки у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану ним щорічну відпустку за 2023 рік.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 02.06.2026.

Суддя Кедик М.В.