ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

27 травня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 340/7862/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Юрко І.В. (доповідач),
суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Дмитрівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14 січня 2026 року (суддя першої інстанції - Брегей Р.І.) в адміністративній справі №340/7862/25 за позовом  ОСОБА_1 до Дмитрівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,- 

В С Т А Н О В И В : 

Позивач 20.11.2025 року звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Дмитрівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення сорок другої сесії восьмого скликання Дмитрівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області №3313 від 14 жовтня 2025 року про відмову виділити земельну ділянку в натурі (на місцевості) розміром 0,86 умовних кадастрових гектара із земель колективної власності колишнього акціонерного товариства «Колос» безпосередньо на земельній ділянці з кадастровим номером 3522281500:02:003:9145 площею 25,1649 га.;
- зобов`язати Дмитрівську сільську раду Кропивницького району Кіровоградської області виділити йому земельну ділянку розміром 0,86 умовних кадастрових гектара із земель колективної власності колишнього акціонерного товариства «Колос» безпосередньо на земельній ділянці з кадастровим номером 3522281500:02:003:9145 площею 25,1649 гектара на підставі рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області у цивільній справі №389/955/16 від 16.09.2016 року та сертифікату про право на земельну частку (пай) серії КР № 0078830, зареєстрованого за №3247 від 11.10.1996 року.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем в порушення вимог чинного законодавства протиправно відмовлено у виділенні земельної ділянки в натурі (на місцевості). 

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14 січня 2026 року позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, не з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що за результатами розгляду попередньо поданого клопотання позивача вже приймалося рішення по суті, оцінку якому надано судами. Враховуючи, що позивачем було повторно подано аналогічне клопотання з приводу виділення йому земельної частки (паю) в натурі, відповідачем з врахуванням висновків у справі №340/10339/21 прийняв спірне рішення, проте суд першої інстанції під час розгляду цієї справи не врахував означеного. 
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
У період з 01.04.2026 року по 17.04.2026 року суддя-член колегії Чабаненко С.В. перебувала на лікарняному.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16.09.2016 року у справі №389/955/16-ц, яке набрало законної сили, за ОСОБА_1 визнано право на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що перебуває під пасовищами, в межах Дмитрівської сільської ради Знамянського району Кіровоградської області із земель колективної власності колишнього Акціонерного товариства «Колос», правонаступником якого є Товариство з додатковою відповідальністю «Колос», що належала позивачу на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КР № 0078830, зареєстрованого 11.10.1996 року №3247 у розмірі 0,86 умовних кадастрових гектара (а.с.34-36).
Позивач 30 липня 2025 року звернувся до відповідача із заявою про виділення в натурі земельної ділянки (паю) розміром 0,86 умовних кадастрових гектара в межах земельної ділянки з кадастровим номером 3522281500:02:003:9145 площею 25,1649 гектара (а.с.8).
Рішенням Дмитрівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області від 14 жовтня 2025 року №3313 відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви з підстав відсутності більшості членів (пайовиків) колишнього Акціонерного товариства «Колос» і проекту землеустрою організації території земельних часток (паїв) (а.с.9-10).
Також у вказаному рішенні відповідача зазначено про врахування правових висновків постанови Верховного Суду від 14 травня 2025 року у справі №340/10339/21.
Не погодившись із рішенням відповідача про відмову виділення в натурі земельної ділянки, позивач оскаржив таке рішення до суду.
Позивач 25 вересня 2021 року звернувся до Дмитрівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області із заявою про надання дозволу з виготовлення технічної документації із землеустрою щодо виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) із земель колективної власності колишнього акціонерного товариства «Колос» на земельній ділянці з кадастровим номером 3522281500:02:003:9145.
Рішенням Дмитрівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області від 01.11.2021 року №920 відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу у зв`язку з відсутністю проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), розробленого щодо земельної ділянки з кадастровим номером 3522281500:02:003:9145 площею 25,1649 гектара, у зв`язку з чим позивач звернувся з позовом до суду. 
Постановою Верховного Суду від 14.05.2025 року у справі №340/10339/21 визнано протиправним і скасовано рішення дев`ятої сесії восьмого скликання Дмитрівської сільської ради №920 від 01.11.2021, яким ОСОБА_1 було відмовлено у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розміром 0,86 умовних кадастрових гектара із земель колективної власності колишнього акціонерного товариства «Колос» безпосередньо на земельній ділянці з кадастровим номером 3522281500:02:003:9145 площею 25,1649 га та зобов`язати Дмитрівську сільську раду Кропивницького району Кіровоградської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.09.2021 про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розміром 0,86 умовних кадастрових гектара із земель колективної власності колишнього АТ «Колос» безпосередньо на земельній ділянці з кадастровим номером 3522281500:02:003:9145 площею 25,1649 гектара та за наслідками такого розгляду прийняти відповідне рішення.
На виконання постанови Верховного Суду у справі №340/10339/21 Дмитрівська сільська рада Кропивницького району Кіровоградської області рішенням сорокової сесії восьмого скликання від 13 червня 2025 року №3115 відмовила позивачу у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розміром 0,86 умовних кадастрових гектара із земель колективної власності колишнього акціонерного товариства «Колос» безпосередньо на земельній ділянці з кадастровим номером 3522281500:02:003:9145 площею 25,1649 га, зазначивши підставу- відсутні звернення більшості членів (пайовиків) колишнього Товариства і проект землеустрою організації території земельних часток (паїв)

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Пунктом 1 Указу Президента України від 08.08.1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі по тексту - Указ №720/95) з метою забезпечення реалізації невідкладних заходів щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва та відповідно до частини другої статті 25 Конституційного Договору між Президентом України та Верховною Радою України «Про основні засади організації та функціонування державної влади і місцевого самоврядування в Україні на період до прийняття нової Конституції України» постановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.
У цьому ж пункті Указу №720/95 зазначено, що паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).
Також, за змістом пунктів 2, 3, 5, 6 Указу №720/95 право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією.
Після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації.
З 01.01.2019 року набрав чинності Закон України від 10.07.2018 року №2498-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» (далі по тексту - Закон № 2498-VIII).
Цим Законом статтю 10 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» викладено у новій редакції:
« 1. Земля може належати підприємству на праві колективної власності, а також може бути надана у тимчасове користування, у тому числі на умовах оренди.
2. Право підприємства на земельну ділянку зберігається при входженні його до складу агропромислових об`єднань, комбінатів, агрофірм та інших формувань.
3. Право підприємства на земельну ділянку або її частину може бути припинено в порядку і на підставах, встановлених Земельним кодексом України, Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)».
4. Члену підприємства, який побажав вийти з його складу, земельна ділянка надається із земель сільськогосподарських угідь підприємства, придатних для сільськогосподарського виробництва, в частині, що припадає на одного члена підприємства.
5. Розподіл земель колективної власності підприємства здійснюється відповідно до Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)».
6. Звернення стягнення на земельну ділянку за претензіями кредиторів може бути здійснено за рішенням суду лише у разі відсутності у боржника іншого майна, на яке може бути звернуто стягнення».
Відповідно до приписів статті 1 Закону №899-IV право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку.
Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.
Згідно із статтею 2 Закону №899-IV основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.
Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).
Стаття 3 Закону №899-IV визначає, що підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради.
Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).
Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. За бажанням власника земельної частки (паю) йому можуть бути виділені в натурі (на місцевості) дві земельні ділянки з різним складом сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища).
Відповідно до приписів статті 5 Закону №899-IV сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), серед іншого, розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); розглядають та погоджують проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); організовують проведення розподілу земельних ділянок між особами, які мають право на виділення їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та земель, що залишилися у колективній власності, в порядку, визначеному цим Законом; оформляють матеріали обміну земельними частками (паями), проведеного за бажанням їх власників до моменту державної реєстрації права власності на земельну ділянку.
Зміст наведених норм права дає підстави дійти висновку, що право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією, а також рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради.
Як зазначалось вище, рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16.09.2016 року у справі №389/955/16-ц, яке набрало законної сили, за ОСОБА_1 визнано право на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що перебуває під пасовищами, в межах Дмитрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області із земель колективної власності колишнього Акціонерного товариства «Колос», правонаступником якого є Товариство з додатковою відповідальністю «Колос», що належала позивачу на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КР № 0078830, зареєстрованого 11.10.1996 року №3247 у розмірі 0,86 умовних кадастрових гектара (а.с.34-36).
У межах розгляду цивільної справи №389/955/16-ц Знам`янським міськрайонним судом Кіровоградської області також встановлено, що відповідно до Державного акту на право колективної власності на землю серії КР-3 №000022 від 04.05.2000, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю № 24, АТ «Колос», правонаступником якого є ТзДВ «Колос», на території Дмитрівської сільської ради було передано землі у колективну власність загальною площею 5599,6 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Паювання земель по колишньому АТ «Колос» відбувалось на підставі розпорядження голови Знам`янської РДА від 07.06.1996 року 229-р.
Відповідно до інформації, що міститься у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видавались по колишньому АТ «Колос», правонаступником якого є ТзДВ «Колос», позивач отримав сертифікат на земельну частку (пай) серії КР № 0078830, зареєстрований за № 3247 від 11.10.1996.
Розмір земельної частки (паю) по господарству Дмитрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області становив 3,85 умовних кадастрових гектара, до них входять рілля та пасовища.
Рілля по господарству була розпайована і громадяни отримали державні акти на земельні ділянки лише на ріллю, в тому числі і позивач - Державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 №330800 на підставі розпорядження Знам`янської РДА від 27.06.2002 року №239-р, яким засвідчено його право приватної власності на земельну ділянку площею 2,73 га на території Дмитрівської сільської ради.
Вказані обставини встановлені судами під час розгляду справи №340/10339/21. 
Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Отже, право позивача на виділення в натурі земельної ділянки (паю) одночасно обумовлено сертифікатом на право на земельну частку (пай) та судовим рішенням у цивільній справі № 389/955/16-ц, прийнятим з урахуванням цього сертифікату.
Частина четверта статті 3 Закону №899-IV передбачає, що у разі подання заяв про виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) більшістю власників земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства відповідна сільська, селищна, міська рада приймає рішення про розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).
Положення статті 7 Закону №899-IV визначають, що проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) розробляється суб`єктами господарювання, які мають у своєму складі сертифікованих інженерів-землевпорядників, погоджується відповідною сільською, селищною, міською радою і затверджується на зборах більшістю власників земельних часток (паїв) у межах земель, що перебувають у користуванні одного сільськогосподарського підприємства, та оформляється відповідним протоколом.
У проекті землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) визначаються місце розташування земельних ділянок, їх межі та площі сільськогосподарських угідь, що підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв), а також земельних ділянок, що передаються у комунальну власність, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні.
У разі необхідності в проектах землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) здійснюється перерахунок розміру в умовних кадастрових гектарах та вартості земельної частки (паю).
Стаття 491 Закону України «Про землеустрій» визначає, що проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) розробляються з метою формування земельних ділянок сільськогосподарських угідь, що підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв), а також земельних ділянок, що передаються з колективної у комунальну власність.
У разі необхідності в проектах землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) здійснюється перерахунок розміру в умовних кадастрових гектарах та вартості земельної частки (паю).
Проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) розробляються на підставі рішення відповідної сільської, селищної, міської ради про виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв).
Проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) включають: завдання на складання проекту землеустрою; пояснювальну записку; список осіб, які мають право на отримання у власність земельної частки (паю); розрахунок (за потреби - перерахунок) нормативної грошової оцінки і розміру земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах; схему розподілу земельних ділянок власникам земельних часток (паїв); відомості про площу земельних ділянок, кадастрові плани земельних ділянок, що формуються або відомості про які вносяться до Державного земельного кадастру, та перелік обмежень у їх використанні; матеріали перенесення меж земельних ділянок у натуру (на місцевість), сформованих за проектом.
Отже, зміст наведених норм права дає підстави дійти висновку, що прийняття органом місцевого самоврядування рішення про розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) вимагається лише у разі подання заяв більшістю власників земельних часток (паїв) про виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) у межах одного сільськогосподарського підприємства.
Натомість, коли має місце поодинокий, а не масовий, випадок порушення особою питання виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) у межах сільськогосподарського підприємства, частина четверта статті 3 Закону №899-IV не застосовується, а виділення паю відбувається в загальному порядку.
Такі правові висновки зазначені Верховним Судом у постанові від 14.05.2025 року у справі №340/10339/21, проте відповідач приймаючи спірне рішення проігнорував висновки Верховного Суду, зазначивши підстави для відмови (відсутні звернення більшості членів (пайовиків)), які явно суперечать висновкам касаційного суду.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. 
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладені вище обставини в їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.
Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 КАС України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 КАС України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Дмитрівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14 січня 2026 року в адміністративній справі №340/7862/25 залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14 січня 2026 року в адміністративній справі №340/7862/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя І.В. Юрко 

суддя С.В. Білак 

суддя С.В. Чабаненко