ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.04.2026  м.Дніпро Справа № 904/6589/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Джепи Ю.А. (доповідач),
суддів: Мартинюка С.В., Фещенко Ю.В.,
за участю секретаря судового засідання: Федорчук В. С.,

за участю представників:
від скаржника (відповідача): Мироненко Д.В. (поза межами приміщення суду) - адвокат,
від позивача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Селянського (Фермерського) господарства «Дімос» (ЄДРПОУ 31785197)
на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.02.2026 у справі № 904/6589/25 (суддя Золотарьова Я.С.),
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Агрохім» (ЄДРПОУ 40136385)
до Селянського (Фермерського) господарства «Дімос» (ЄДРПОУ 31785197)
про стягнення заборгованості за договором поставки

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Агрохім» звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Селянського (Фермерського) господарства «Дімос» та просить суд стягнути заборгованість у розмірі 637 951,54 грн, з яких: основний борг у розмірі 139 658,34 грн, пеня у розмірі 47 622,78 грн, штраф 30% у розмірі 324 563,35 грн, відсотки за користування чужими грошовими коштами (товарний кредит) у розмірі 78 791,91 грн, інфляційні втрати у розмірі 47 315,16 грн. Також просить суд стягнути суму судового збору у розмірі 7 655,42 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 80 000,00 грн.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 02.02.2026 у справі № 904/6589/25 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Агрохім» до Селянського (Фермерського) господарства «Дімос» про стягнення заборгованості за договором поставки задоволено у повному обсязі. Стягнуто з Селянського (Фермерського) господарства «Дімос» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Агрохім» основний борг у розмірі 139658,34 грн, пеню у розмірі 47 622,78 грн, штраф 30% у розмірі 324563,35 грн, 24% річних у розмірі 78 791,91 грн, інфляційні втрати у розмірі 47 315,16 грн, судовий збір у розмірі 7 655,42 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн. В іншій частині у задоволенні заяви про розподіл витрат на правничу допомогу відмовлено.

2. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, 21.02.2026 через систему «Електронний суд» до Центрального апеляційного господарського суду звернулося Селянське (Фермерське) господарство «Дімос» з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.02.2026 у справі №904/6589/25 повністю та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Здійснити новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Апелянт зазначає, що основний борг у сумі 139 658,34 грн був сплачений відповідачем 30.12.2025 платіжною інструкцією №1267, однак позивач не повідомив про це суд та не подав заяву про зменшення позовних вимог, унаслідок чого суд безпідставно стягнув уже сплачену суму та пропорційно визначив завищений розмір судового збору. 
Скаржник наголошує, що позивач сам визнавав відсутність заборгованості за поставлений товар за всіма специфікаціями, а спір фактично стосувався лише порушення строків оплати, при цьому жодних доказів завдання збитків, втрат чи інших негативних наслідків несвоєчасною оплатою позивач не надав. 
На думку апелянта, суд не врахував положення ст.233 ГК України та ч.3 ст.551 ЦК України щодо можливості зменшення неустойки, а також правові позиції Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладені у постановах від 11.07.2023 у справі №914/3231/16, від 10.08.2023 у справі №910/8725/22, від 26.09.2023 у справі №910/22026/21, від 02.11.2023 у справі №910/13000/22, від 07.11.2023 у справі №924/215/23 та від 09.11.2023 у справі №902/919/22, а також правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18, відповідно до якої має забезпечуватись розумний баланс між інтересами боржника та кредитора, а надмірна відповідальність є неприпустимою. 
Апелянт вказує, що навіть зменшені позивачем на 50% штрафні санкції залишаються непропорційними наслідкам порушення, оскільки відсутні збитки позивача, основний борг був сплачений після відкриття провадження, а штраф 30% у сумі 324 563,35 грн та 24% річних у сумі 78 791,91 грн заявлені без дотримання передбаченого договором порядку реалізації права вимоги. 
Також апелянт посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі №910/12876/19 (провадження №12-94гс20) щодо заборони подвійної відповідальності за одне й те саме правопорушення відповідно до ст.61 Конституції України, зазначаючи, що одночасне стягнення пені, штрафу 30% та 24% річних фактично є подвійним покаранням за одне порушення. 
Крім того, апелянт стверджує, що суд безпідставно задовольнив вимогу про стягнення пені у сумі 47 622,78 грн, оскільки позивач не навів розрахунку пені за Специфікацією 2-НАС(К) від 05.02.2024, але заявив пеню за всіма специфікаціями. 
Щодо штрафу 30% за п.8.4 Договору постачання №315/2024 від 05.02.2024, апелянт зазначає, що право на його стягнення виникало лише після виставлення постачальником рахунку на сплату неустойки, однак жодного рахунку позивач відповідачу не виставляв і доказів такого виставлення не надав, тому право вимоги не було реалізоване. 
Аналогічно, щодо 24% річних за п.8.5 Договору, апелянт вказує, що ці платежі є платою за користування чужими грошовими коштами (товарний кредит) відповідно до ст.536 ЦК України та підлягали сплаті лише «за вимогою Постачальника» (згідно з п.8.6 Договору нарахування здійснюється шляхом виставлення рахунку покупцю, чого позивач не зробив). 
Також апелянт звертає увагу, що відповідно до п.8.7 Договору мали складатися акти виконаних робіт щодо надання послуг товарного кредиту та направлятися відповідачу для підписання, однак позивач таких актів не складав і не надсилав, а суд ці обставини не дослідив. 
Скаржник вважає, що суд першої інстанції помилково застосував ч.2 ст.625 ЦК України, хоча позивач посилається саме на ст.536 ЦК України.
У зв`язку з цим апелянт вважає наявними підстави, передбачені ст.277 ГПК України, а саме нез`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду встановленим обставинам та неправильне застосування норм матеріального права.

3. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач частково визнає апеляційну скаргу лише в частині стягнення основного боргу у розмірі 139 658,34 грн, підтверджуючи, що 30.12.2025, вже після відкриття провадження у справі та безпосередньо перед ухваленням рішення судом першої інстанції, апелянт сплатив зазначену суму на рахунок позивача. У зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням, позивач не заперечує проти закриття провадження у цій частині на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України. 
Разом із тим, у частині оскарження штрафних санкцій позивач вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та такою, що не відповідає фактичним обставинам справи, зазначаючи, що апелянт не навів конкретних норм права, які були порушені судом першої інстанції, не скористався своїм правом подати відзив на позов під час розгляду справи, не заявив заперечень та не надав жодних доказів на підтвердження своєї позиції. 
Позивач наголошує, що відповідно до ст.74 ГПК України та ч.3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а апелянт, знаючи про здійснену 30.12.2025 оплату, в порушення ст.165 ГПК України не подав відповідної заяви чи відзиву до суду першої інстанції, тому ухвалення рішення про стягнення вже сплаченого боргу та розподіл судового збору на повну суму позову стали наслідком виключно неправомірного «мовчання» самого апелянта. 
Позивач також підкреслює, що основний борг залишався несплаченим понад тривалий час, а його погашення лише наприкінці 2025 року не звільняє апелянта від обов`язку сплатити штрафні санкції, передбачені договором поставки, за весь період неправомірного користування коштами позивача. 
Заперечуючи доводи апелянта про відсутність доказів негативних наслідків несвоєчасної оплати, позивач зазначає, що у позовній заяві надавались докази того, що через несплату та несвоєчасну сплату боргу СФГ «Дімос» ТОВ «ТД «Агрохім» було змушене для підтримання господарської діяльності та закупівлі товарів для інших клієнтів звертатися до банків, отримувати кредити та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитними коштами, тоді як апелянт понад рік користувався грошовими коштами позивача. 
Щодо доводів апелянта про подвійне стягнення відповідальності у вигляді пені, штрафу 30% та 24% річних, позивач посилається на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18, відповідно до якої пеня та штраф є неустойкою як заходом відповідальності за порушення зобов`язання, тоді як 3% річних та інфляційні втрати за ст.625 ЦК України є особливою мірою відповідальності компенсаційного характеру, а проценти за користування чужими грошовими коштами за ст.536 ЦК України є платою за користування коштами, тобто мають іншу правову природу, тому одночасне стягнення неустойки та нарахувань за ст.625 ЦК України не є подвійною відповідальністю. 
Позивач також спростовує твердження апелянта про відсутність розрахунку пені за Специфікацією №2-НАС(К) від 05.02.2024, вказуючи, що пеня не нараховувалась по всіх специфікаціях, а саме по зазначеній Специфікації №2-НАС(К) взагалі не заявлялась до стягнення. 
Щодо штрафу у розмірі 30% від загальної суми специфікації за п.8.4 Договору поставки, позивач звертає увагу, що апелянт сам цитує положення договору про те, що постачальник «має право» виставити рахунок покупцю, а позивач реалізував своє право на стягнення штрафу шляхом звернення до суду, оскільки неодноразові досудові звернення представників позивача щодо добровільного погашення заборгованості та уникнення штрафних санкцій не дали результату. 
Позивач вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому просить апеляційну скаргу СФГ «Дімос» залишити без задоволення, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.02.2026 у справі №904/6589/25 - без змін, судові витрати покласти на апелянта.

4. Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Агрохім» (постачальник) та Селянським (Фермерським) господарством «Дімос» було укладено договір постачання № 315/2024 від 05.02.2024 (арк.с.20).
Згідно з пунктом 1.1 договору ПОСТАЧАЛЬНИК зобов`язується в строки, визначені договором, передати у власність ПОКУПЦЯ (поставити) насіння сільськогосподарських культур, мінеральні добрива, засоби захисту рослин, або інше (далі – «Товар»), а ПОКУПЕЦЬ зобов`язується прийняти Товар та сплатити його вартість.
Відповідно до пункту 1.2. договору найменування, загальна кількість, асортимент (номенклатура), комплектність, (та/або інші характеристики), а також термін поставки і оплати Товару, що постачається, визначається у Специфікаціях, які є невід`ємними додатками до цього Договору.
05.02.2024 укладено Специфікацію №1-ЗЗР(К) (арк.с.25), відповідно до якої позивач прийняв на себе зобов`язання поставити на адресу відповідача Товар в асортименті, на загальну суму 265 140,00 грн.
Позивач належним чином виконав своє зобов`язання та поставив відповідачу товар за вищезазначеною Специфікацією, що підтверджується:
- Видатковою накладною №ТДАГ677 від 19.02.2024 на суму 180 180,00 грн;
- Видатковою накладною №ТДАГ712 від 19.02.2024 на суму 42 480,00 грн;
- Видатковою накладною №ТДАГ778 від 20.02.2024 на суму 42 480,00 грн.
Відповідно до пункту 3 специфікації, оплата за вищевказаною Специфікацією №1-ЗЗР(К) мала б здійснена відповідачем до 14.02.2024 в сумі 79 542,00 грн, та до 30.09.2024 – в сумі 185 598,00 грн.
Позивач вказує, що платіж на суму 79 542,00 грн від 14.02.2024 оплачений відповідачем своєчасно.
Залишок по оплаті в сумі 185 598,00 грн оплачений відповідачем з порушенням строків, передбачених Договором поставки та Специфікацією №1-ЗЗР(К):
- 07.02.2025 відповідачем оплачений платіж в сумі 100 000,00 грн (термін прострочення платежу – 130 календарних днів);
- 31.03.2025 відповідачем оплачений платіж на загальну суму 100 000,00 грн, з якої платіж в сумі 85 598,00 грн був зарахований, як оплата по вищезазначений Специфікації (термін прострочення платежу – 182 календарні дні).
Позивач зазначає, що заборгованість відповідача за поставлений Товар по вищезазначеній Специфікації відсутня, проте має місце порушення строків оплати Товару за Договором поставки.
05.02.2024 було укладено Специфікацію №2-НАС(К), відповідно до якої позивач прийняв на себе зобов`язання поставити на адресу відповідача Товар в асортименті, на загальну суму 1 230 755,40 грн.
Позивач належним чином виконав своє зобов`язання та поставив відповідачу товар за вищезазначеною Специфікацією, що підтверджується:
- Видатковою накладною №ТДАГ706 від 20.02.2024 на суму 399 969,00 грн;
- Видатковою накладною №ТДАГ1192 від 05.03.2024 на суму 502 580,40 грн;
- Видатковою накладною №ТДАГ1220 від 06.03.2024 на суму 328 206,00 грн.
Відповідно до пункту 3 специфікації, оплата за вищевказаною Специфікацією мала б здійснена відповідачем до 14.02.2024 в сумі 369 226,62 грн, та до 30.09.2024 – в сумі 861 528,78 грн.
Платіж на суму 369 226,62 грн від 14.02.2024 оплачений відповідачем своєчасно.
Залишок в сумі 861 528,78 грн був оплачений відповідачем з порушенням строків, передбачених Договором поставки та вищезазначеною Специфікацією:
- 21.10.2024 відповідачем оплачений платіж в сумі 430 764,39 грн (термін прострочення платежу – 21 календарний день);
- 03.11.2024 відповідачем оплачений платіж в сумі 430 764,39 грн (термін прострочення платежу – 34 календарні дні).
Позивач зазначає, що заборгованість відповідача за поставлений Товар по вищезазначеній Специфікації відсутня, проте має місце порушення строків оплати Товару за Договором поставки.
12.02.2024 було укладено Специфікацію №3-НАС(К), відповідно до якої позивач прийняв на себе зобов`язання поставити на адресу відповідача Товар в асортименті, на загальну суму 121 797,60 грн.
Позивач належним чином виконав своє зобов`язання та поставив відповідачу товар за вищезазначеною Специфікацією, що підтверджується:
- Видатковою накладною №ТДАГ866 від 27.02.2024 на суму 121 797,60 грн.
Відповідно до пункту 3 специфікації, оплата за вищевказаною Специфікацією мала б здійснена Відповідачем до 14.02.2024 в сумі 36 539,28 грн, та до 30.09.2024 – в сумі 85 258,32 грн.
Платіж на суму 36 539,28 грн від 14.02.2024 оплачений відповідачем своєчасно.
Залишок в сумі 85 258,32 грн оплачений відповідачем з порушенням строків, передбачених Договором поставки та вищезазначеною Специфікацією:
- 31.03.2025 відповідачем оплачений платіж на загальну суму 100 000,00 грн, з якої платіж в сумі 14 402,00 грн зарахований, як оплата по вищезазначений Специфікації (термін прострочення платежу – 182 календарні дні);
- 14.05.2025 відповідачем оплачений платіж на загальну суму 100 000,00 грн, з якої платіж в сумі 70 856,32 грн був зарахований, як оплата по вищезазначений Специфікації (термін прострочення платежу – 226 календарних днів).
Позивач зазначає, що заборгованість відповідача за поставлений Товар по вищезазначеній Специфікації відсутня, проте має місце порушення строків оплати Товару за Договором поставки.
13.02.2024 укладено Специфікацію №4-НАС(К), відповідно до якої позивач прийняв на себе зобов`язання поставити на адресу відповідача Товар в асортименті, на загальну суму 290 868,72 грн.
Позивач належним чином виконав своє зобов`язання та поставив відповідачу товар за вищезазначеною Специфікацією, що підтверджується:
- Видатковою накладною №ТДАГ864 від 27.02.2024 на суму 89 836,56 грн;
- Видатковою накладною №ТДАГ1221 від 06.03.2024 на суму 210 032,16 грн.
Відповідно до пункту 3 специфікації, оплата за вищевказаною Специфікацією мала б здійснена відповідачем до 16.02.2024 в сумі 87 260,62 грн, та до 30.09.2024 – в сумі 203 608,10 грн.
Платіж на суму 87 260,62 грн від 20.02.2024 оплачений відповідачем з порушенням строків, передбачених Договором поставки та Специфікацією (термін прострочення платежу – 4 календарі дні).
Залишок в сумі 203 608,10 грн оплачений відповідачем з порушенням строків, передбачених Договором поставки та Специфікацією:
- 14.05.2025 відповідачем оплачений платіж на загальну суму 100 000,00 грн, з якої платіж в сумі 29 143,68 грн зарахований як оплата по вищезазначений Специфікації (термін прострочення платежу – 226 календарних днів);
- 08.08.2025 відповідачем оплачений платіж в сумі 80 000,00 грн (термін прострочення платежу – 312 календарних днів);
- 15.08.2025 відповідачем оплачений платіж на загальну суму 100 000,00 грн, з якої платіж в сумі 94 464,42 грн зарахований як оплата по вищезазначений Специфікації (термін прострочення платежу – 319 календарних днів).
Позивач зазначає, що заборгованість відповідача за поставлений Товар по вищезазначеній Специфікації відсутня, проте має місце порушення строків оплати Товару за Договором поставки.
17.06.2024 укладено Специфікацію №7-ЗЗР, відповідно до якої позивач прийняв на себе зобов`язання поставити на адресу відповідача Товар в асортименті, на загальну суму 91 800,00 грн.
Позивач належним чином виконав своє зобов`язання та поставив відповідачу товар за вищезазначеною Специфікацією, що підтверджується:
- Видатковою накладною №ТДАГ8545 від 18.06.2024 на суму 91 800,00 грн.
Відповідно до пункту 3 специфікації, оплата за вищевказаною Специфікацією мала б здійснена відповідачем до 15.08.2024.
Платіж на суму 36 539,28 грн від 14.02.2024 був оплачений відповідачем своєчасно.
15.08.2025 відповідачем оплачений платіж на загальну суму 100 000,00 грн, з якої платіж в сумі 5 535,58 грн зарахований як оплата по вищезазначений Специфікації.
Залишок в сумі 86 264,42 грн оплачений відповідачем з порушенням строків, передбачених Договором поставки та вищезазначеною Специфікацією:
- 03.10.2025 відповідачем оплачений платіж в сумі 60 000,00 грн (термін прострочення платежу – 414 календарних днів);
- 31.10.2025 відповідачем оплачений платіж на загальну суму 50 000,00 грн, з якої платіж в сумі 26 264,42 грн зарахований як оплата по вищезазначений Специфікації (термін прострочення платежу – 442 календарні дні).
Позивач зазначає, що заборгованість відповідача за поставлений Товар по вищезазначеній Специфікації відсутня, проте має місце порушення строків оплати Товару за Договором поставки.
24.06.2024 укладено Специфікацію №8-НАС(К), відповідно до якої позивач прийняв на себе зобов`язання поставити на адресу відповідача Товар в асортименті, на загальну суму 163 393,92 грн.
Позивач належним чином виконав своє зобов`язання та поставив відповідачу товар за вищезазначеною Специфікацією, що підтверджується:
- Видатковою накладною №ТДАГ8900 від 01.07.2024 на суму 163 393,92 грн.
Відповідно до пункту 3 специфікації, оплата за вищевказаною Специфікацією мала б здійснена відповідачем до 28.06.2024 – в сумі 32 678,78 грн. та до 30.09.2024 – в сумі 130 715,14 грн.
31.10.2025 відповідачем здійснений платіж на загальну суму 50 000,00 грн, з якої платіж в сумі 23 735,58 грн зарахований як часткова оплата по вищезазначений Специфікації (термін прострочення платежу – 490 календарний день).
Заборгованість в сумі 139 658,34 грн на час звернення з позовом до суду в даній справі була несплаченою.
Відповідач заборгованість на час звернення позивача з позовом до суду першої інстанції не погасив, що і стало причиною виникнення спору.

5. Оцінка апеляційним господарським судом аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Агрохім» та Селянським (Фермерським) господарством «Дімос» 05.02.2024 укладено договір постачання №315/2024, відповідно до умов якого позивач зобов`язався передати у власність відповідача товар (насіння сільськогосподарських культур, засоби захисту рослин, мінеральні добрива та іншу продукцію), а відповідач зобов`язався прийняти та оплатити поставлений товар у строки, визначені Специфікаціями, які є невід`ємними частинами договору.
Господарським судом встановлено, що позивач належним чином виконав свої договірні зобов`язання за Специфікаціями №1-ЗЗР(К) від 05.02.2024, №2-НАС(К) від 05.02.2024, №3-НАС(К) від 12.02.2024, №4-НАС(К) від 13.02.2024, №7-ЗЗР від 17.06.2024 та №8-НАС(К) від 24.06.2024, що підтверджується видатковими накладними, підписаними сторонами без зауважень. 
Водночас встановлено, що відповідач систематично порушував строки виконання грошових зобов`язань, здійснюючи оплату товару з істотним простроченням від 21 до 490 календарних днів, а за Специфікацією №8-НАС(К) станом на момент звернення позивача до суду існувала непогашена заборгованість з оплати товару в розмірі 139 658,34 грн.
Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції щодо факту належного виконання позивачем договірних зобов`язань, наявності порушення відповідачем строків оплати товару та правомірності застосування до нього відповідальності у вигляді пені, штрафу та інфляційних втрат.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про неможливість одночасного стягнення штрафу та пені, як такі, що не узгоджуються зі сталою судовою практикою у даній категорії справ.
Частиною 1 статті 546 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.
За змістом частин 1, 2 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.
Приписами статті 230 ГК України (який був чинний на час виникнення спірних правовідносин), встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (частина 6 статті 231 ГК України, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин).
У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг) (частина 4 статті 231 ГК України, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин).
При цьому, можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань не лише не заборонено, але й передбачено частиною 2 статті 231 ГК України (який був чинний час виникнення спірних правовідносин).
Чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Сторони у Договорі постачання №315/2024 від 05.02.2024 передбачили, що за порушення строків виконання зобов`язань за договором сторона, яка допустила прострочення, сплачує іншій стороні пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що нараховується на суму простроченого грошового зобов`язання за кожен день прострочення (пункт 8.3. Договору).
Крім того, у разі недотримання Покупцем строків оплати вже поставленого товару, визначених у відповідних Специфікаціях, Постачальник має право виставити Покупцю рахунок на сплату неустойки у вигляді штрафу в розмірі 30% від загальної суми відповідної Специфікації, за якою допущено прострочення (пункт 8.4. Договору).
Суд звертає увагу на позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 910/12876/19, згідно з якою щодо порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу. Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України.
У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій. 
Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для нарахування неустойки та інфляційних втрат у зв`язку з недоведенням збитків, оскільки відповідальність за порушення грошового зобов`язання має самостійну правову природу та застосовується незалежно від доведення факту чи розміру збитків кредитора.
Отже, наведені доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для застосування до відповідача заходів господарсько-правової відповідальності у вигляді пені, штрафу та інфляційних втрат, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення в цій частині не вбачається.
Водночас колегія суддів встановила наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.
Зокрема, матеріалами справи підтверджується, що 30.12.2025 Селянським (Фермерським) господарством «Дімос» здійснено оплату основного боргу у розмірі 139 658,34 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №1267 від 30.12.2025. Вказані обставини свідчать про припинення зобов`язання у цій частині шляхом його належного виконання. За таких умов на момент розгляду справи в суді першої інстанції був відсутній предмет спору щодо стягнення основного боргу, що відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України є підставою для закриття провадження у цій частині. Відтак рішення місцевого господарського суду в частині стягнення 139 658,34 грн підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про закриття провадження у справі в цій частині.
Крім того, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для стягнення 78 791,91 грн - відсотків за користування чужими грошовими коштами (товарний кредит).
Відповідно до пункту 8.5. Договору постачання № 315/2024 від 05.02.2024 у разі порушення строку оплати за поставлений Товар, що узгоджений Сторонами у відповідних Специфікаціях, ПОКУПЕЦЬ, відповідно до ст. 536 Цивільного кодексу України, за вимогою ПОСТАЧАЛЬНИКА сплачує ПОСТАЧАЛЬНИКУ плату за користування чужими грошовими коштами (товарний кредит) у розмірі 24% (двадцять чотири відсотки) річних. Зазначені річні нараховуються на суму простроченого зобов`язання з оплати Товару з моменту виникнення такого прострочення до дати повного розрахунку за поставлений Товар.
Договором імперативно встановлено, що ПОСТАЧАЛЬНИК здійснює нарахування відсотків річних шляхом виставлення ПОКУПЦЮ рахунку (пункт 8.6. Договору). ПОКУПЕЦЬ в свою чергу зобов`язується у беззаперечному порядку сплачувати відсотки річних у строк до 5-го числа кожного місяця, наступного за місяцем, в якому допущено порушення строку оплати Товару, а також у триденний термін із дня отримання підписати відповідні Акти виконаних робіт щодо надання послуг товарного кредиту. У разі не повернення Покупцем Актів виконаних робіт щодо надання послуг товарного кредиту протягом зазначеного строку Акт виконаних робіт вважається таким, що погоджений Покупцем (пункту 8.7. Договору).
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів дотримання позивачем передбаченого пунктом 8.6 договору порядку нарахування та оформлення відсотків річних шляхом виставлення відповідних рахунків, що є обов`язковою передумовою виникнення у відповідача зобов`язання щодо їх сплати. За відсутності доказів належного застосування договірного механізму реалізації права на нарахування відсотків, передбачених пунктом 8.5 договору, підстави для їх стягнення відсутні.
За таких обставин вимоги про стягнення 78 791,91 грн заявлені без доведення дотримання встановленого сторонами порядку їх нарахування та оформлення, що виключає можливість їх задоволення як узгодженої сторонами плати за користування грошовими коштами (товарний кредит).
Відтак рішення суду першої інстанції в частині задоволення зазначених вимог підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у їх задоволенні.

6. Висновки за результатами апеляційного перегляду справи

В порядку положень ч.1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції керується висновками, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі “Проніна проти України” (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006).
Зокрема, Європейський суд з прав людини у цьому рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
З урахуванням того, що доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги Селянського (Фермерського) господарства «Дімос» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.02.2026 у справі №904/6589/25.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.02.2026 у справі №904/6589/25 підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог про стягнення 139 658,34 грн основного боргу та 78 791,91 грн відсотків за користування чужими грошовими коштами (товарний кредит). У зазначеній частині ухвалюється нове рішення, яким провадження у справі в частині стягнення 139 658,34 грн підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю предмета спору, а в частині стягнення 78 791,91 грн – у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

7. Розподіл судових витрат

Відповідно до положень ст.ст. 123, 126, 129, 282 Господарського процесуального кодексу України, витрати позивача зі сплати судового збору за подання позовної заяви, витрати на професійну правничу допомогу, пов`язану з розглядом справи у суді першої інстанції, у доведеному та встановленому судом першої інстанції розмірі, а також витрати скаржника (відповідача) зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 123, 126, 129, 231, 269, 270, 275, 277, 278, 282 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Селянського (Фермерського) господарства «Дімос» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.02.2026 у справі № 904/6589/25 – задовольнити частково.
2. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.02.2026 у справі №904/6589/25 - скасувати в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення 139 658,34 грн (ста тридцяти дев`яти тисяч шістсот п`ятдесяти восьми гривень 34 коп.) основного боргу та 78 791,91 грн (сімдесяти восьми тисяч семисот дев`яноста однієї гривні 91 коп.) відсотків за користування чужими грошовими коштами (товарний кредит), та прийняти в цій частині нове рішення, яким в частині стягнення 139 658,34 грн (ста тридцяти дев`яти тисяч шістсот п`ятдесяти восьми гривень 34 коп.) основного боргу провадження у справі №904/6589/25 закрити за відсутністю предмета спору та відмовити у задоволенні вимог про стягнення 78 791,91 грн (сімдесяти восьми тисяч семисот дев`яноста однієї гривні 91 коп.) відсотків за користування чужими грошовими коштами (товарний кредит).
Змінити рішення в частині стягнення судового збору, яким стягнути з Селянського (Фермерського) господарства «Дімос» (ЄДРПОУ 31785197) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Агрохім» (ЄДРПОУ 40136385) судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 5 034,02 грн (п`ять тисяч тридцять чотири гривні 02 коп.) та витрати на правничу допомогу у розмірі 9863,63 грн (дев`ять тисяч вісімсот шістдесят три гривні 63 коп.).
У решті рішення залишити без змін.
3. Судовий збір, понесений у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на сторони пропорційно задоволеним вимогам.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Агрохім» (ЄДРПОУ 40136385) на користь Селянського (Фермерського) господарства «Дімос» (ЄДРПОУ 31785197) 3932, 11 грн (три тисячі дев`ятсот тридцять дві гривні 11 коп.) відшкодування витрат зі сплати судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
4. Видачу наказів доручити Господарському суду Дніпропетровської області.
5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Право, порядок та строк касаційного оскарження передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 14.05.2026.

Головуючий суддя Ю.А. Джепа

Судді: С.В. Мартинюк

Ю.В. Фещенко