ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2026 року 	Львів	Справа № 140/16154/25 пров. № А/857/20295/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючої - судді: Хобор Р.Б.,
суддів: Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу Волинської обласної державної адміністрації на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 13 березня 2026 року, що ухвалив суддя Костюкевич С.Ф. у місті Луцьку, у справі № 140/16154/25 за позовом ОСОБА_1 до Волинської обласної державної адміністрації, Управління інфраструктури Волинської обласної військової (державної) адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження, наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся з позовом до Волинської обласної військової (державної) адміністрації (далі - Волинська ОДА), Управління інфраструктури Волинської обласної військової (державної) адміністрації ( далі Управління інфраструктури Волинської обласної військової (державної) адміністрації ОДА) в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати розпорядження Волинської ОДА від 19.11.2025р. № 120-ос “Про звільнення ОСОБА_2 ”;
- визнати протиправним та скасувати наказ Управління інфраструктури Волинської ОДА від 19.11.2025р. № 88-ос “Пpo звільнення ОСОБА_2 ”;
- поновити на посаді начальника управління інфраструктури Волинської ОДА; 
- стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що розпорядженням Волинської обласної військової адміністрації від 09.06.2022 № 53-ос позивача було призначено на посаду директора департаменту інфраструктури Волинської ОДА (після зміни назви - начальника управління інфраструктури Волинської ОДА). 
На підставі розпорядження начальника Волинської ОВА від 02.07.2025 № 383 управління інфраструктури припинено шляхом приєднання до Департаменту економіки, інвестиційної діяльності та регіональної політики Волинської ОДА, а розпорядженням від 02.07.2025 № 85-ос позивача попереджено про наступне звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України “Про державну службу”.
Позивач вважає звільнення протиправним з огляду на те, що Волинська ОДА порушила процедуру звільнення, передбачену частиною третьою статті 87 Закону України “Про державну службу” оскільки звільнення відбулося 19.11.2025, тобто значно пізніше ніж через 30 календарних днів з моменту ознайомлення з попередженням про звільнення (03.07.2025), при цьому в період з 01.08.2025 (дати письмової відмови у призначенні на посаду начальника управління містобудування та архітектури) до 19.11.2025 Волинська ОДА фактично допустила бездіяльність, що призвело до невизначеності статусу позивача у трудових відносинах. 
Крім того вказує на те, що позивачу було запропоновано посади, призначення на які було об`єктивно неможливим (зокрема через необхідність погодження з центральним органом виконавчої влади або наявність спеціальних кваліфікаційних вимог), а пропоновані посади категорії “В” не є рівнозначними кваліфікації та досвіду роботи позивача. 
Позивач також зазначає, що, надавши згоду на призначення на посаду начальника управління містобудування та архітектури облдержадміністрації, він не міг отримати відмову у такому призначенні, оскільки відповідно до роз`яснення НАДС від 18.09.2025 № 197 р/з відмова у призначенні на раніше запропоновану посаду, на яку працівник надав згоду, не допускається. 
13 березня 2026 року Волинський окружний адміністративний суд прийняв рішення, яким позов задовольнив.
Визнав протиправним та скасував розпорядження Волинської обласної військової державної адміністрації від 19.11.2025 № 120-ос “Про звільнення ОСОБА_3 ”.
Визнав протиправним та скасував наказ Управління інфраструктури Волинської обласної державної військової адміністрації від 19.11.2025 № 88-ос “Про звільнення ОСОБА_3 ”.
Поновив ОСОБА_1 на посаді начальника управління інфраструктури Волинської обласної військової державної адміністрації з 20.11.2025.
Стягнув з Управління інфраструктури Волинської обласної державної військової адміністрації на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 207 568,24 грн.
Суд першої інстанції виходив із того, що на підставі розпорядження Волинської обласної державної адміністрації від 02 липня 2025 року № 383 фактично відбулася не ліквідація, а реорганізація управління інфраструктури шляхом приєднання до іншого департаменту. Це підтверджується збільшенням штатної чисельності департаменту-наступника рівно на кількість посад припиненого управління. Така зміна структури не звільняє роботодавця від обов`язку працевлаштувати працівників, а навпаки — вимагає дотримання процедури переведення або пропозиції всіх наявних вакансій.
Волинська ОДА, на думку суду першої інстанції, не виконала належним чином обов`язок щодо надання позивачу пропозицій усіх вакантних посад. Суд встановив наявність понад 30 вільних посад у період з дня попередження до дня звільнення, які не були запропоновані ОСОБА_1 . Крім того, пропозиція посад, на які позивач мав право бути призначеним за кваліфікацією (зокрема посада начальника управління містобудування та архітектури, де стаж за фахом складав понад 6 років), завершилася формальною та необґрунтованою відмовою. Такі дії свідчать про непослідовність відповідача та відсутність реальної альтернативи звільненню.
Тривалий період невизначеності між відмовою у призначенні на запропоновані посади (01 серпня 2025 року) та фактичним звільненням (19 листопада 2025 року) призвів до порушення гарантій, передбачених ч. 3 ст. 87 Закону України “Про державну службу”. Оскільки процедуру звільнення було порушено, а підстави для відмови у працевлаштуванні визнано необґрунтованими, суд дійшов висновку про необхідність поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Не погоджуючись із цим рішенням, його оскаржила Волинська обласна державна адміністрація, подавши апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.
Апелянт просить суд, скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 13 березня 2026 року та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.
Таку позицію обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та допустив порушення норм матеріального і процесуального права. 
Апелянт стверджує, що ліквідація управління інфраструктури була реальною, а не формальною, оскільки цей структурний підрозділ повністю вилучили зі структури обласної державної адміністрації. На думку апелянта, чинне законодавство про державну службу не передбачає автоматичного переведення працівників у разі ліквідації органу, а покладає на роботодавця обов`язок запропонувати наявні вакансії, що і було зроблено у межах компетенції.
Відповідач також наголошує на правомірності відмови у призначенні ОСОБА_1 на посаду начальника управління містобудування та архітектури. Апелянт зазначає, що стаж роботи позивача на керівних посадах в інших сферах не є тотожним стажу роботи безпосередньо у галузі містобудування, що є обов`язковою вимогою для такої категорії посад. Крім того, апелянт вважає помилковим висновок суду щодо порушення строків звільнення, оскільки процедура проводилася з урахуванням тривалого перебування позивача на лікарняних та у відпустках, що об`єктивно унеможливлювало прийняття рішення про звільнення у коротші терміни.
Заслухавши суддю – доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
10.04.2019р. наказом Волинської обласної військової (державної) адміністрації відповідача № 6-ос ОСОБА_1 призначено на посаду заступника начальника управління – начальника відділу містобудівного кадастру та моніторингу Управління містобудування та архітектури Волинської ОДА, як такого, що переміг в конкурсі на зайняття посади державної служби. 
Наказом Волинської обласної військової (державної) адміністрації 16.03.2020р. № 4-ос позивач переведений на посаду заступника начальника управління – начальника відділу містобудівного кадастру, моніторингу та земельних відносин Управління містобудування та архітектури Волинської ОДА, у зв`язку із змінами у штатному розписі управління.
Із записів трудової книжки ОСОБА_1 від 11.04.2019р. видно, що:
- 06.05.2022р. позивач звільнений із займаної посади за п. 5 ст. 36 КЗпП України в порядку переведення в Департамент інфраструктури Волинської ОДА, що підтверджується наказом Волинської обласної військової (державної) адміністрації № 17-ос від 06.05.2022р.
- 09.05.2022р. ОСОБА_1 в порядку переведення призначений на посаду заступника директора департаменту – начальника управління капітального будівництва департаменту інфраструктури Волинської ОДА, що підтверджується наказом Волинської обласної військової (державної) адміністрації № 30-ос від 06.05.2022р.;
- 09.06.2022р. позивач звільнений із займаної посади згідно ст. 86 Закону України “Про державну службу” за п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін, що підтверджується наказом Волинської обласної військової (державної) адміністрації № 43-ос від 09.06.2022р.
- 10.06.2022р. ОСОБА_1 призначений на посаду директора департаменту інфраструктури Волинської ОДА граничний строк переведення на який становить 12 місяців з дня припинення/скасування воєнного стану, що підтверджується наказом Волинської обласної військової (державної) адміністрації № 53-ос від 09.06.2022р.
Розпорядженням Волинської ОДА № 202р. від 19.03.2025р. Департамент інфраструктури Волинської ОДА перейменовано на Управління інфраструктури Волинської ОДА.
13.06.2025р. Розпорядженням Волинської ОДА № 78-ос посаду директора Департаменту інфраструктури Волинської ОДА перейменовано на посаду начальника управління інфраструктури Волинської ОДА.
Розпорядженням Волинської ОДА № 383 від 02.07.2025р. припинене Управління інфраструктури Волинської ОДА (код ЄДРПОУ 42304390) шляхом приєднання до Департаменту економіки, інвестиційної діяльності та регіональної політики Волинської ОДА.
02.07.2025р. Розпорядженням начальника Волинської ОДА № 85-ос «Про попередження ОСОБА_1 про наступне звільнення» (з урахуванням розпорядженням Волинської ОДА № 383 від 02.07.2025р.) позивача на підставі п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» попереджено 03.07.2025р. про наступне звільнення з посади начальника управління інфраструктури Волинської обласної державної адміністрації у зв`язку з скороченням чисельності або штату державних службовців, реорганізацією державного органу, що підтверджується попередженням. (т.1 а.с.24, 25)
Із змісту листа Волинської ОДА від 03.07.2025р. № 4932/42/2-25 видно, що ОСОБА_1 запропоновано наступні вакантні посади: - начальник управління містобудування та архітектури облдержадміністрації (категорія «Б»); - начальник відділу забезпечення діяльності керівництва апарату облдержадміністрації (категорія «Б»); - начальник відділу головний бухгалтер відділу фінансового-господарського забезпечення апарату облдержадміністрації (категорія «Б»); - головний спеціаліст відділу проходження державної служби управління персоналом апарату облдержадміністрації (категорія «В»); - головний спеціаліст сектору мобілізаційної роботи апарату облдержадміністрації (категорія «В»); - провідний спеціаліст сектору режимно-секретної роботи апарату облдержадміністрації (категорія «В»); - провідний спеціаліст відділу роботи із зверненнями громадян апарату облдержадміністрації (категорія «В»); - провідний спеціаліст сектору з питань запобігання та виявлення корупції облдержадміністрації.
Листом Волинської ОДА від 22.07.2025р. № 5436/42/2-25 продубльовано запропоновані 03.07.2025р. вакантні посади державної служби категорії «Б» і «В».
29.07.2025р. на адресу Волинської ОДА, позивач направив заяву щодо надання згоди на призначення на посаду начальника управління містобудування та архітектури облдержадміністрації (категорія «Б»).
Однак, листом Волинська ОДА № 5749/42/2-25 від 01.08.2025р. відмовила ОСОБА_1 у призначенні на посаду начальника управління містобудування та архітектури облдержадміністрації (категорія «Б»), із зазначенням за відсутністю необхідного 5-ти річного досвіду роботи згідно вимог ст. 14 Закону України «Про архітектурну діяльність» в частині стажу організаційної і професійної роботи за фахом у сфері містобудування та архітектури.
Листом Волинської ОДА від 15.09.2025р. № 6720/56/2-56 позивачу додатково запропоновано посаду державної служби (категорія «Б») завідувача сектору мобілізаційної роботи апарату Волинської ОДА.
01.10.2025р. Листом Волинської ОДА від № 7111/56/2-25 додатково до пропозицій наявних вакантних посад державної служби, наданих попередніми листами, ОСОБА_1 запропоновано вакантну посаду державної служби (категорія «Б») начальника управління молоді та спорту Волинської ОДА.
На адресу Волинської обласної військової (державної) адміністрації 03.10.2025р. позивач повторно направив заяву про надання згоди на призначення на посаду начальника управління молоді та спорту Волинської обласної військової адміністрації ( категорія Б), на яку листом від 09.10.2025р. Волинської обласної державної адміністрації для розгляду питання призначення на вищевказану посаду запропоновано надати зазначений в цьому ж листі перелік документів.
Листом Волинської ОДА від 23.10.2025р. № 7728/56/2-25 повідомлено позивачу про відмову у призначенні на посаду начальника управління молоді та спорту Волинської ОДА (категорія «Б») з підстав не погодження кандидатури на дану посаду Міністерством молоді та спорту України, викладеного в листі цього міністерства від 21.10.2025р. № 1126/9.1.
10.11.2025р. Листом Волинської військової адміністрації повторно запропоновано позивачу посади, які вже були зазначені в попередніх листах про вільні посади.
17.11.2025р. ОСОБА_1 подав до Волинській ОДА письмову заяву про відмову від запропонованих в листі відповідача № 8189 від 10.11.2025р. посад з підстав невідповідності його кваліфікаційним навикам та досвіду роботи, яка зареєстрована в обласній державній адміністрації № 18488/42/1-25 ( т.1 а.с.83).
Колегія суддів не приймає до уваги твердження позивача про те, що він жодних заяв про відмову від запропонованих посад не писав і до Волинської обласної (державної) військової адміністрації не подавав, оскільки це спростовується вищевказаною власноручною заявою останнього про відмову від запропонованих посад від 17.11.2025р. № 18488/42/1-25. ( т.1 а.с.83) При цьому, вказана заява містить безпосереднє волевиявлення ОСОБА_1 щодо предмета спору (відмова від посад), яка є належним доказом.
Згідно з ч. 2 ст. 74 КАСУ, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. 
Тобто, письмова заява з власноручним підписом позивача є первинним доказом, що фіксує юридичний факт. 
При цьому, ОСОБА_1 лише заперечує факт складення та підписання даної заяви, не надаючи жодних доказів. Питання автентичності підпису та авторства рукописного тексту належить до сфери спеціальних знань. Оскільки позивач не заявив клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи в порядку ст. 102, 103 КАС України, у апеляційного суду відсутні підстави ставити під сумнів справжність підпису на документі, який має всі реквізити офіційного звернення.
Суд першої інстанції встановив, що з 08.07.2025р. - 14.07.2025р.; 15.07.2025р.- 18.07.2025р. позивач перебував на лікарняному, що підтверджується листками не працездатності від 08.07.2025р. № 17908923-2033179277-1.1 та від 15.07.2025р. № 17908923-2033288651-1.1, після чого з 19.07.2025р. - 01.08.2025р. знаходився на роботі в управлінні інфраструктури облдержадміністрації.
З 01.08.2025р. - 05.08.2025; 06.08.2025р. - 14.08.2025р.; 15.08.2025р. - 22.08.2025р.; 23.08.2025р. - 29.08.2025р.; 01.09.2025р. - 05.09.2025р.; 06.09.2025р. - 14.09.2025р.; 15.09.2025р. - 19.09.2025р.; 20.09.2025р. - 24.09.2025р.; 25.09.2025р. - 03.10.2025р.; 06.10.2025р. - 10.10.2025; 11.10.2025р. - 19.10.2025р.; 20.10.2025р. - 24.10.2025р.; 27.10.2025р. - 31.10.2025; 01.11.2025р. - 07.01.2025р. позивач перебував на лікарняному, що підтверджується листками непрацездатності.
14.11.2025р. ОСОБА_1 подав до Волинській ОДА письмове пояснення на листі Волинської ОДА № 8189 від 10.11.2025р., у листі в якому зазначив, що перелічені посади йому вже пропонувались раніше на що він надав згоду на призначення лише на посаду начальника управління містобудування та архітектури облдержадміністрації (категорія Б) та на посаду начальника управління молоді і спорту Волинської обласної військової адміністрації (категорія «Б»). Також вказав, що посади державного службовця ( категорія «В») не є рівнозначні його кваліфікації та досвіду роботи.
Листом Волинської обласної військової адміністрації від 19.11.2025р. позивачу повідомлено що йому запропоновано всі наявні вакантні посади державної служби категорії «Б» та «В» у встановлений законодавством строк, що підтверджується листами обласної адміністрації від 03.07.2025р., від 22.07.2025р., від 15.09.2025р., від 01.10.2025р. Заяви останнього на призначення на посади начальника управління містобудування та архітектури облдержадміністрації розглянуто відповідно до вимог чинного законодавства. У призначені на посаду начальника управління містобудування та архітектури облдержадміністрації позивачу відмовлено у зв`язку з відсутністю стажу організаційної та професійної роботи за фахом у сфері містобудування та архітектури не менше 5 років( ст. 14 Закону України «Про архітектурну діяльність», п. 6 Посадової інструкції державного службовця посади начальник управління містобудування та архітектури Волинської обласної державної адміністрації.) У призначені на посаду начальника управління молоді та спорту облдержадміністрації позивачу відмовлено у зв`язку з непогодження кандидатури останнього Міністерством молоді та спорту України (ст. 11 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», яке затверджене розпорядженням начальника обласної військової адміністрації від 10.03.2025р. № 175). 10.11.2025р. позивачу запропоновано всі наявні вакантні посади державної служби, від яких ОСОБА_1 відмовився. Тобто, Обласна державна адміністрація запропонувала всі наявні вакантні посади та вжила всі можливі заходи щодо забезпечення роботою позивача. Враховуючи професійну підготовку та професійні компетентності останнього, інші вакантні посади, суб`єктом призначення яких є голова обласної державної адміністрації відсутні. Рішення про звільнення буде прийнято відповідно до вимог законодавства та з дотриманням порядку його оформлення. (т.1 а.с.61,62)
19.11.2025р. Волинська ОДА прийняла розпорядження «Про звільнення ОСОБА_1 » № 120-ос з посади начальника управління інфраструктури Волинської обласної державної адміністрації у зв`язку із скороченням чисельності або штату державних службовців, реорганізацією державного органу з припиненням державної служби на підставі п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» за погодженням з Міністерством розвитку громад на території України. Підстава: розпорядження начальника обласної військової адміністрації від 02.07.2025р. № 85-ос «Про попередження ОСОБА_1 про наступне звільнення, лист Міністерства розвитку громад на території України від 17.07.2025р. № 17517/10/10-25, листи Волинської обласної державної адміністрації від 01.08.2025р. № 5749/42/2-25, від 23.10.2025р. № 7728/56/2-25, заява ОСОБА_1 від 17.11.2025р. № 18488/42/1-25. (т.1 а.с.63)
Управлінням інфраструктури Волинської ОДА 19.11.2025р. видав наказ № 88-ос «Пpo звільнення ОСОБА_1 » з посади начальника управління інфраструктури Волинської обласної державної адміністрації у зв`язку із скороченням чисельності або штату державних службовців, реорганізацією державного органу з припиненням державної служби на підставі п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» на підставі якого проведено повний розрахунок при звільненні. Підстава: Розпорядження начальника Волинської обласної військової адміністрації від 02.07.2025р. № 85-ос «Про попередження ОСОБА_1 про наступне звільнення. (т.1 а.с.64)
З даним розпорядженням та наказом позивач ознайомився 19.11.2025р, що підтверджується матеріалами справи. ( т.1 а.с.8)
Колегія суддів звертає увагу, що суд першої інстанції з покликанням на законодавство України та практику Верховного Суду дійшов висновків, що на підставі розпорядження № 383 від 02.07.2025р. «Про припинення управління інфраструктури Волинської ОДА» фактично відбулася не ліквідація, а реорганізація Управління інфраструктури Волинської ОДА (код ЄДРПОУ 42304390), шляхом приєднання до Департаменту економіки, інвестиційної діяльності та регіональної політики Волинської ОДА. Зокрема, ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а передбачає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи. Одночасно суд першої інстанції звертає увагу на внесені зміни до розпорядження Волинської ОДА № 59 щодо структури ОДА, де позицію «управління інфраструктури» виключено, а граничну чисельність Департаменту економіки, куди приєднувалось припинене Управління інфраструктури, збільшено з 28 до 42 штатних посад (тобто, додано 14 штатних посад ліквідованого управління). Тобто, відповідачі не надали жодних обґрунтувань щодо критеріїв визначення кола працівників для такого переводу. 
Проте, апеляційний суд не погоджується з даними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
В ст. 5 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» визначено, що склад місцевих державних адміністрацій формують голови місцевих державних адміністрацій.
У межах бюджетних асигнувань, виділених на утримання відповідних місцевих державних адміністрацій, а також з урахуванням вимог ст. 18 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» № 1160-ІV від 11.09.2003р., їх голови визначають структуру місцевих державних адміністрацій. Типове положення про структурні підрозділи місцевої державної адміністрації та рекомендаційний перелік її структурних підрозділів затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Згідно зі ст. 7 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», фінансове забезпечення місцевих державних адміністрацій здійснюється за рахунок Державного бюджету України. Гранична чисельність, фонд оплати праці працівників і витрати на утримання місцевих державних адміністрацій та їх апаратів встановлюються Кабінетом Міністрів України. Граничну чисельність, фонд оплати праці працівників структурних підрозділів місцевої державної адміністрації, в межах виділених асигнувань, визначає голова відповідної місцевої державної адміністрації.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2014р. № 91 «Деякі питання діяльності місцевих державних адміністрацій» установлено граничну чисельність працівників Волинської обласної державної адміністрації, у тому числі апарату, з 01.10.2025р. у кількості 524 працівники.
В п. 4 ч. 1 ст. 83 Закону України «Про державну службу» видно, що державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (ст. 87 цього Закону).
Підстави для припинення державної служби визначені п. 4 ч. 1 ст. 83 Закону України «Про державну службу» якої передбачено, що державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (ст. 87 цього Закону).
Приписами ч1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» № 889 визначено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є:
1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу;
1-1) ліквідація державного органу;
2) встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування;
3) отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності;
4) вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.
Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.
Ч. 4 ст. 36 КЗпП України встановлено, що у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Згідно з ч. 1 ст. 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняє свою діяльність, передаючи все своє майно, права та обов`язки іншим юридичним особам - правонаступникам внаслідок реорганізації (через злиття, приєднання, поділ, перетворення) або ліквідації.
Із змісту розпорядження № 383 від 02.07.2025р. «Про припинення управління інфраструктури Волинської ОДА» встановлено, що відбулась реорганізація управління інфраструктури облдержадміністрації: «Припинити УПРАВЛІННЯ ІНФРАСТРУКТУРИ ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ» ДЕРЖАВНОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ (код ЄДРПОУ 42304390), реорганізувавши його шляхом приєднання до ДЕПАРТАМЕНТУ ЕКОНОМІКИ, ІНВЕСТИЦІЙНОЇ ДІЯЛЬНОСТІ ТА РЕГІОНАЛЬНОЇ ПОЛІТИКИ ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ ДЕРЖАВНОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ (код ЄДРПОУ 43564564), скоротивши чисельність управління, встановлену розпорядженням голови обласної державної адміністрації від 07 лютого 2020 року № 59 «Питання структури Волинської обласної державної адміністрації» (зі змінами)». ( т.1 а.с.21)
Тобто, наведена судом першої інстанції обставина встановлена самим розпорядженням № 383 від 02.07.2025р. яке передбачає, що відбулась реорганізація управління інфраструктури Волинської облдержадміністрації та що не заперечується сторонами у справі.
Верховний Суд, у постановах від 20 березня 2019 року у справі № 317/4223/16, від 08 квітня 2020 року у справі № 756/10727/16, та від 07 серпня 2019 року у справі № 367/3870/16, дійшов висновків, що проведення заходів щодо зміни організації виробництва і праці - це виключне повноваження власника та суд не вправі обговорювати та вирішувати питання про доцільність змін в організації виробництва і праці. 
Отже, висновки суду про відсутність обґрунтувань щодо критеріїв визначення кола працівників для такого переводу є помилковими.
Колегія суддів також не погоджується з висновками суду першої інстанції що Волинська обласна державна адміністрація як роботодавець не повністю виконав свій обов`язок щодо надання позивачу усіх наявних вакантних посад для їх зайняття, оскільки не запропонував вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку він може виконувати з урахуванням освіти, кваліфікації, досвіду тощо із дня попередження про звільнення та до дня звільнення. В обгрунтування таких висновків суд першої інстанції покликається на наявні в матеріалах справи штатні розписи апарату Волинської ОДА та окремих структурних підрозділів на день попередження ОСОБА_1 про наступне звільнення та списки посад та працівників станом на день звільнення позивача, з яких, на думку суду, вбачається більше 30-ти вакантних посад державної служби у Волинській ОДА на момент попередження позивача про звільнення та на момент звільнення. Суд першої інстанції дійшов висновків, що позивачу не були запропоновані ОСОБА_1 всі вакантні посади, а лише ті, про які зазначено в листах Волинської ОДА до позивача.
Однак, такий висновок суду першої інстанції є помилковим, виходячи з наступного. 
Відповідно до ч. 3 ст. 87 Закону України «Про державну службу № 889-VIII, суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі п. 1 та п. 1-1 ч. 1 цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.
Одночасно з попередженням про звільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. Державний службовець звільняється на підставі п. 1 ч. 1 цієї статті в разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також в разі його відмови від переведення на запропоновану
Розпорядженням Волинської ОДА від 02.07.2025р. № 383 припинене Управління інфраструктури Волинської обласної державної адміністрації (код ЄДРПОУ 42304390), реорганізувавши його шляхом приєднання до Департаменту економіки, інвестиційної діяльності та регіональної політики Волинської обласної державної адміністрації. 
З урахуванням даного розпорядження видане розпорядження начальника Волинської обласної державної адміністрації від 02.07.2025р. № 85-ос «Про попередження ОСОБА_4 про наступне звільнення». 
Як видно з матеріалів справи, на виконання вимог п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» листами Волинської ОДА від 03.07.2025р. № 4932/42/2-25, від 22.07.2025р. № 5436/42/2-25, від 15.09.2025 № 6720/56/2-56, від 01.10.2025р. № 7111/56/2-25 ОСОБА_1 неодноразово запропоновувались вакантні посади державної служби, суб`єктом призначення на які є начальник обласної військової адміністрації. 
При цьому, суд першої інстанції не врахував приписи Закону України «Про місцеві державні адміністрації», Закону України «Про державну службу», Типового положення про структурний підрозділ місцевої державної адміністрації, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 887 від 26.09.2012р. в частині розмежування категорій посад, суб`єктами призначення яких є голова (начальник) обласної державної адміністрації як окремої юридичної особи та керівники (директори департаментів, начальники управлінь, начальник відділу тощо) структурних підрозділів облдержадміністрації із статусом юридичних осіб публічного права. 
Так, до складу Волинської обласної державної адміністрації як органу виконавчої влади входять :
1. Обласна державна адміністрація – яка є юридичною особою публічного права (код ЄДРПОУ 13366926), яка має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, рахунки в установах банків України (ст. 4 Закону України «Про місцеві державні адміністрації). Керівник – голова (начальник) обласної державної (військової) адміністрації. 
2. Структурні підрозділи обласної державної адміністрації – юридичні особи публічного права (департаменти, управління, відділи тощо), які мають самостійний баланс, рахунки в органах Казначейства, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки (п. 15 Типового положення).
Тобто, Обласна державна адміністрація – яка є юридичною особою публічного права (має код ЄДРПОУ 13366926, а структурні підрозділи обласної державної адміністрації – юридичні особи публічного права (департаменти, управління, відділи тощо, мають самостійні коди ЄДРПОУ.
В ст. 2 Закону України «Про державну службу» видно, що суб`єкт призначення - державний орган або посадова особа, яким відповідно до законодавства надано повноваження від імені держави призначати на відповідну посаду державної служби в державному органі та звільняти з такої посади. 
Відповідно до ч. 2 ст. 32 Закону України «Про державну службу» рішення про призначення приймається: на посади державної служби категорії "Б", які здійснюють повноваження керівників державної служби в державних органах, - суб`єктом призначення, визначеним законом. 
Згадані норми Закону України «Про державну службу» кореспондуються з відповідними нормами Закону України «Про місцеві державні адміністрації», а саме ст. 11 згаданого Закону, відповідно до якої керівники структурних підрозділів місцевих державних адміністрацій призначаються на посаду та звільняються з посади головами відповідних державних адміністрацій за погодженням з органами виконавчої влади вищого рівня в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України. 
Разом з тим, керівники структурних підрозділів місцевих державних адміністрацій зі статусом юридичних осіб публічного права здійснюють визначені Законом України "Про державну службу" повноваження керівника державної служби у цих структурних підрозділах, зокрема призначає громадян України на посади державної служби категорій "Б" і "В", звільняє з таких посад відповідно до цього Закону. 
Зазначене узгоджується п. 10-1 Типового положення про структурний підрозділ місцевої державної адміністрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 887 від 26.09.2012р., відповідно до якого керівники структурних керівники структурних підрозділів місцевих державних адміністрацій зі статусом юридичних осіб публічного права здійснюють визначені Законом України "Про державну службу" повноваження керівника державної служби у цих структурних підрозділах 
Отже, керівник обласної державної адміністрації – суб`єкт призначення, наділений повноваженнями пропонувати позивачу лише вакантні посади керівників структурних підрозділів обласної державної адміністрації, які є юридичними особами публічного права, що і було ним дотримано на виконання вимог ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу». 
У свою чергу, право призначення державних службовців у структурному підрозділі обласної державної адміністрації із статусом юридичної особи публічного права належить виключно керівнику (директору департаменту, начальнику управління тощо) такого структурного підрозділу. 
Директор департаменту призначає на посаду та звільняє з посади у порядку, передбаченому законодавством про державну службу, державних службовців Департаменту, присвоює їм ранги державних службовців, заохочує та притягує їх до дисциплінарної відповідальності; приймає на роботу та звільняє з роботи у порядку, передбаченому законодавством про працю, працівників Департаменту, які не є державними службовцями, заохочує та притягає їх до дисциплінарної відповідальності (п. 15, п. 16 п. 9 Положення).
Тобто, суб`єктом призначення (роботодавцем) щодо усіх (крім керівника) працівників департаменту виступає саме керівник – директор департаменту, а не голова (начальник) обласної державної адміністрації обласної державної адміністрації, як помилково вважає суд першої інстанції.
Таким чином, в даному випадку, суд першої інстанції надаючи оцінку розпорядженню № 383 від 02.07.2025р., залишивши поза увагою наявність різних кодів ЄДРПОУ юридичних осіб – структурних підрозділів ОДА (управління інфраструктури (код ЄДРПОУ 42300490) та департаменту економіки (код ЄДРПОУ 43564564) ( т.1 а.с.21).
Зокрема, керівник обласної військової (державної) адміністрації є суб`єктом призначення (роботодавцем) лише для посад керівників структурних підрозділів облдержадміністрації лише для посад керівників структурних підрозділів облдержадміністрації зі статусом юридичної особи публічного права, які призначається на посаду і звільняються з посади головою місцевої держадміністрації відповідно до законодавства про державну службу за погодженням з органом виконавчої влади вищого рівня (ст. 11 Закону «Про державну службу», п. 9 Типового положення). 
Водночас, в силу приписів Закону України «Про державну службу», п. 10-1 Типового положення керівник структурного підрозділу виступає суб`єктом призначення (роботодавцем) для усіх інших (заступники, начальники відділів, головні, провідні спеціалісти) працівників такого підрозділу. 
Отже, колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що пропонування головою ОДА всіх (30 посад, згаданих у рішенні суду) вакантних посад у структурних підрозділах (крім керівників), а тим більше призначення на такі посади є перевищенням повноважень головою облдержадміністрації та суперечить наведеним нормам законів України «Про державну службу», «Про місцеві державні адміністрації», Типового положення. 
Так, директор Департаменту економіки інвестиційної діяльності та регіональної політики Волинської обласної державної адміністрації, а не голова (начальник) обласної державної адміністрації, (код ЄДРПОУ 43564564) як керівник юридичної особи публічно права (керівник державної служби), відповідно до пп. 14 п. 10 Типового положення : здійснює добір кадрів (у разі утворення структурного підрозділу із статусом юридичної особи публічного права), та крім цього, відповідно до Положення про департамент, затвердженого розпорядженням начальника обласної військової адміністрації 01 травня 2025 року № 277 (чинного на момент спірних правовідносин) здійснює добір кадрів; призначає на посади та звільняє з посад у порядку, передбаченому законодавством про державну службу України, державних службовців департаменту, присвоює їм ранги державних службовців, заохочує їх та притягує до дисциплінарної відповідальності; приймає на роботу та звільняє з роботи у порядку, передбаченому законодавством України про працю, працівників департаменту, які не є державними службовцями, заохочує їх та притягує до дисциплінарної відповідальності (пп. 16, 19, 20 п. 10 Положення).
Таким чином, висновки суду першої інстанції про граничну численність Департаменту економіки інвестиційної діяльності та регіональної політики Волинської обласної державної адміністрації, куди приєднувалось припинене Управління інфраструктури, яку збільшено з 28 до 42 штатних посад (тобто, додано 14 штатних посад ліквідованого управління) та висновку про відсутність обґрунтувань щодо критеріїв визначення кола працівників для такого переводу є помилковими.
Колегія суддів також вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що позивачу пропонувалась частина посад, призначення на які було об`єктивно неможливим (у зв`язку з обов`язковістю погодження центрального органу виконавчої влади або наявністю спеціальних кваліфікаційних вимог), оскільки Пропозиція таких посад не створювала реальної альтернативи звільненню, а носила формальний характер з огляду на наступне.
Верховний Суд у постанові у справі № 761/41149/16-ц від 29.01.2020р. дійшов висновків «…Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Працевлаштування попередженого про звільнення у зв`язку із скороченням штату працівника є обов`язком роботодавця, і такий обов`язок роботодавцем повинен виконуватися добросовісно без застосування надмірного формалізму, оскільки працівник є більш вразливою стороною трудових правовідносин…». При скороченні чисельності або штату державних службовців, скороченні посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу пропонування державному службовцю іншої рівнозначної посади державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей з урахуванням переважного права на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю, є обов`язком суб`єкта призначення або керівника державної служби. 
Верховний Суд у постанові від 23 лютого 2023 року к справі № 140/9066/21 визнав застосовною до правовідносин про звільнення за п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», після внесення змін до ч. 3 ст. 87 цього Закону, правову позицію, неодноразово висловлену Верховним Судом, зокрема у постановах від 25 липня 2019 року у справі № 807/3588/14, від 27 травня 2020 року у справі № 813/1715/16 та інших, за якою, обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору та охоплює вакантні посади, які з`явилися в установі протягом всього цього періоду і які існували на день звільнення.
Колегія суддів повторно звертає увагу, що відповідач Волинська обласна державна адміністрація з метою дотримання вимог ст. 87 Закону України «Про державну службу», вживав всіх можливих заходів для працевлаштування позивача, запропонувавши усі рівнозначні вакантні посади державної служби категорії «Б» та як виключення вакантні посади категорії «В». Зокрема, з метою дотримання вимоги ст. 14 Закону України «Про архітектурну діяльність» та п. 6 Посадової інструкції начальника управління містобудування та архітектури облдержадміністрації щодо наявності стажу на запропонованій посаді не менше 5 років відповідач надав можливість ОСОБА_1 підтвердити наявність такого стажу іншими документами про освіту, трудову діяльність, які могли б бути не відомі суб`єкту призначення. Проте, позивач не подав таких документів.
Крім того, відповідач запропонував позивачу посаду начальника управління молоді та спорту обласної державної адміністрації. 
В ст. 11 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» видно, що керівники структурних підрозділів місцевих державних адміністрацій призначаються на посаду та звільняються з посади головами відповідних державних адміністрацій за погодженням з органами виконавчої влади вищого рівня в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України. 
Відповідно до Положення про управління молоді та спорту Волинської обласної державної адміністрації, затвердженого розпорядженням начальника обласної військової адміністрації 10 березня 2025 року № 175, призначення на вказану посаду відбувається за погодженням з Міністерством молоді та спорту України. 
09.10.2025р. Волинська облдержадміністрація повідомила ОСОБА_1 про те, що для розгляду питання про призначення на посаду згаданого управління позивачу необхідно пройти спеціальну перевірку та погодження призначення з Міністерством молоді та спорту України (далі – Міністерство) і з цією метою позивачу запропоновано подати відповідні документи. 
Волинська облдержадміністрація 19.10.2025р. № 7483/30/2-25 до Міністерства молоді та спорту України направила лист щодо розгляду питання погодження/непогодження призначення ОСОБА_1 на посаду начальника управління молоді та спорту Волинської обласної державної адміністрації. 
Однак, листом від 21.10.2025р. № 11265/9.1 Міністерство молоді та спорту України повідомив відповідача про те, що не погоджує кандидатуру ОСОБА_1 на посаду начальника управління молоді та спорту Волинської обласної державної адміністрації, про що повідомлено позивача.
Тобто, наявність тих чи інших кваліфікаційних вимог до кандидата, так само як і необхідність погодження кандидатури керівника структурного підрозділу облдержадміністрації з відповідним центральним органом виконавчої влади прямо передбачена вимогами законодавства, Типового положення, Положеннями про відповідні структурні підрозділи облдержадміністрації. 
Водночас, неможливо отримати таке погодження, не запропонувавши державному службовцю ту чи іншу вакантну посаду та не отримавши його згоду на призначення. 
Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що висновки суду першої інстанції про те, що Волинська облдержадміністрація пропонувала ОСОБА_1 частину посад, призначення на які було об`єктивно неможливим (у зв`язку з обов`язковістю погодження центрального органу виконавчої влади або наявністю спеціальних кваліфікаційних вимог) суперечить нормам законів України «Про місцеві державні адміністрації», «Про державну службу», Типового положення та обставинам даної справи є помилковими.
Як видно з матеріалів справи, відповідач Волинська облдержадміністрація з метою дотримання вимог ст. 87 Закону України «Про державну службу», вживав всіх можливих заходів для працевлаштування позивача, запропонувавши усі рівнозначні вакантні посади державної служби категорії «Б» та як виключення вакантні посади категорії «В», на що суд першої інстанції не звернув увагу.
Разом з тим, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про наявність у ОСОБА_1 необхідного стажу роботи для призначення на посаду начальника управління містобудування та архітектури облдержадміністрації також помилковими з огляду на наступне.
Керівники органів містобудування та архітектури, визначених абз.4, абз.6 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про архітектурну діяльність», за посадою є головними архітекторами відповідних адміністративно-територіальних одиниць.
Згідно з ч. 2, ч. 3 ст. 14 Закону України «Про архітектурну діяльність» в конкурсі на посаду головного архітектора області можуть брати участь особи, які мають вищу архітектурну освіту та стаж організаційної і професійної роботи за фахом у сфері містобудування та архітектури не менше 5 років. 
У п. 6 «Спеціальні умови служби» посадової інструкції державного службовця посади начальник управління містобудування та архітектури Волинської обласної державної адміністрації, яка затверджена головою Волинської обласної державної адміністрації 20 червня 2025 року встановлено: «Особа, яка претендує на зайняття посади начальника управління повинна відповідати вимогам Закону України «Про архітектурну діяльність»: вища архітектурна освіта та стаж організаційної і професійної роботи за фахом у сфері містобудування та архітектури не менше 5 років.». 
Як видно з дипломів про вищу освіту: № 2101779, ДСК № 276874, НОМЕР_1 , ОСОБА_1 здобув фах: менеджмент організацій, спеціаліста із землеустрою та кадастру та магістра із архітектури та будівництва, а за даними трудової книжки з 11.04.2019р. - 06.05.2022р. працював у Волинській ОДА на посадах начальника відділу містобудівного кадастру та моніторингу - заступника начальника управління містобудування та архітектури, а з 09.05.2022р. - 23.06.2025р. – начальником управління капітального будівництва - заступником та директором Департаменту інфраструктури.
Отже, ОСОБА_1 працював лише 3 роки 25 днів у сфері містобудування та архітектури та 3 роки у сфері будівництва в структурних підрозділах обласної державної адміністрації. Тобто, у позивача відсутній досвід роботи, який згідно вимогами законодавства необхідний для призначення на посаду начальника управління містобудування та архітектури Волинської обласної державної адміністрації (ст. 4 Закону України «Про архітектурну діяльність») в частині стажу організаційної і професійної роботи за фахом у сфері містобудування та архітектури не менше 5 років. Тому, призначення ОСОБА_1 на вказану посаду прямо суперечить вимогам ст. 14 Закону України «Про архітектурну діяльність». 
Однак, надаючи оцінку змісту Положення про управління містобудування та архітектури ОДА та Положення про департамент інфраструктури ОДА, суд першої інстанції дійшов помилкових та суперечливих висновків щодо наявності у ОСОБА_1 стажу у галузі архітектурної діяльності, необхідного для призначення на посаду начальника управління містобудування та архітектури ОДА. Так, із змісту Положення про департамент інфраструктури видно, що Департамент забезпечує реалізацію державної політики: у галузях будівництва (нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту), ремонту, модернізації інфраструктури, об`єктів житлової нерухомості, громадського призначення, виробничого комплексу, соціальної сфери, сфери житловокомунального господарства, благоустрою населених пунктів, захисних споруд цивільного захисту, інших об`єктів, що мають вплив на життєдіяльність населення, а також щодо військових інженерно-технічних об`єктів і фортифікаційних споруд та об`єктів спеціального призначення тощо; у галузях розвитку капітального будівництва дорожнього господарства, транспорту (авіаційного, автомобільного, залізничного, річкового та міського електричного), будівництва та інженернотранспортної інфраструктури на території Волинської області. Проте, відповідно до посадової інструкції начальника управління інфраструктури Волинської обласної державної адміністрації, вказана посада передбачає реалізацію державної політики в галузях розвитку дорожнього господарства, транспорту та пасажирських перевезень на території області. Водночас, ця посада не передбачає здійснення будь-якої діяльності у галузі архітектури, зокрема здійснення проєктних робіт, розробки містобудівної документації, архітектури об`єктів різного рівня складності тощо. Тобто, суд першої інстанції помилково ототожнює досвід роботи в галузі архітектури з досвідом роботи в галузі будівництва, капітального будівництва дорожнього господарства, транспорту, та безпідставно дійшов висновків про наявність у позивача стажу у сфері архітектурної діяльності, необхідного для призначення на посаду начальника управління містобудування та архітектури ОДА.
Колегія суддів погоджується з доводами апелянта що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків, про порушення відповідачем Волинською обласною державною адміністрацією процедури звільнення позивача в частині недотримання термінів, а саме звільнення після спливу 30 календарних днів з моменту ознайомлення з попередженням про звільнення. 
Так, суд першої інстанції вважає, що роботодавець (суб`єкта призначення) безумовно зобов`язаний звільнити державного службовця відразу після спливу 30-денного строку попередження про наступне звільнення. При цьому, вважає, що відповідач Волинська обласна державна адміністрація не виконала свій обов`язок про звільнення позивача в межах 30-ти денного календарного строку з моменту попередження, не прийняла розпорядження про звільнення на підставі ч. 5 ст. 87 Закону України «Про державну службу», а також на підставі ч. 1 ст. 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».
Однак, такі висновки суду першої інстанції грунтуються на помилковому тлумаченні судом першої інстанції норм законодавства та зроблені без урахування висновків Верховного Суду в подібних правовідносинах з огляду на наступне.
Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі п. 1 та п. 1-1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» в письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. 
Відповідно до ч. 5 ст. 87 Закону України «Про державну службу», наказ (розпорядження) про звільнення державного службовця у випадках, передбачених ч. 1 цієї статті, може бути виданий суб`єктом призначення або керівником державної служби у період тимчасової непрацездатності державного службовця. 
Ч. 1 ст. 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», передбачено, що у період дії воєнного стану допускається звільнення працівника з ініціативи роботодавця у період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці (крім відпустки у зв`язку вагітністю та пологами та відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку) із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки. 
Отже, колегія суддів звертає увагу, що із змісту наведених норм в їх сукупності слідує наявність обов`язку роботодавця попередити державного службовця про наступне звільнення не пізніше ніж за 30 календарних днів, водночас будь-яке зобов`язання для роботодавця щодо звільнення державного службовця у вказаний період або видання відповідного розпорядження у період тимчасової непрацездатності особи не встановлений. 
Верховний Суд у постанові від 17 січня 2025 року у справі № 522/2588/23 дійшов висновків, «…У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 жовтня 2022 року в справі № 335/8636/20 (провадження № 61-7650 св 22) вказано, що «не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за п. 5 ч. 1 ст. 40 КЗпП України), а також у період перебування працівника у відпустці (перше речення ч. 3 ст. 40 КЗпП України). Тлумачення положень ч. 3 сь.40 КЗпП України свідчить про те, що закріплені гарантії захисту працівника від незаконного звільнення є спеціальними вимогами законодавства, які мають бути реалізовані роботодавцем для дотримання трудового законодавства. Однією з таких гарантій є, зокрема, сформульована у законодавстві заборона роботодавцю звільняти працівника, який на момент звільнення є тимчасово непрацездатним або перебуває у відпустці. 
Рішенням Конституційного Суду України від 04 вересня 2019 року № 6- р(ІІ)/2019 у справі № 3-425/2018(6960/18) щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ч. 3 ст. 40 КЗпП України визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), положення ч. 3 ст. 40 КЗпП України. У цьому рішенні Конституційний Суд України, зокрема, вказав, що положення ч. 3 ст. 40 КЗпП України є такими, що поширюються на усі трудові правовідносини (абзац 15 п. 3 мотивувальної частини рішення). З огляду викладене, суди попередніх інстанцій у порушення вищевказаних вимог трудового законодавства дійшли помилкового висновку про те, що на спірні правовідносини не поширюються положення ч. 3 ст. 40 КЗпП України, в якій міститься заборона звільнення працівника з роботи під час його тимчасової непрацездатності. Судами встановлено, що у період часу з 27 лютого 2020 року по 27 березня 2020 року позивач перебував на лікарняному, а звільнено його з роботи з 28 лютого 2020 року. Тобто наслідки порушення гарантії, визначеної у ч. 3 ст. 40 КЗпП України, слід усунути шляхом зміни дати звільнення позивача, а саме: визначити датою припинення трудових відносин перший день після закінчення періоду тимчасової непрацездатності. … До подібних правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 205/4196/18 (провадження № 14-670 цс19), та Верховний Суд у постановах: від 27 січня 2021 року у справі № 501/1928/18 (провадження № 61-15334св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 703/2695/19 (провадження № 61-14979св20), від 07 вересня 2022 року у справі № 686/14632/21 (провадження № 61-2978св22)…». 
Таким чином, колегія суддів вважає, що обгрунтування суду першої інстанції у цій частині є суперечливими, оскільки, вказуючи що Волинська обласна державна адміністрація не виконала свій обов`язок про звільнення позивача в межах 30-ти денного календарного строку з моменту попередження на підставі ч. 1 ст. 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», одночасно ігнорує згадану норму, наголошуючи, що зазначений Закон є загальним, правовідносини публічної служби врегульовані спеціальним Законом України «Про державну службу», а спеціальний закон не містить норм, які дозволяють ігнорувати або модифікувати 30-денний строк попередження. Застосування загального закону не може погіршувати правове становище державного службовця порівняно зі спеціальним Законом. 
Поряд з цим, суд першої інстанції не обгрунтував, у чому саме в такому випадку полягає погіршення правового становища державного службовця. 
Таким чином, Волинська обласна військова адміністрація вживала всі можливі заходи на реальне працевлаштування державного службовця - позивача, запропонувавши йому у період між попередженням про наступне вивільнення та звільненням вакантні посади в державного органу.
Колегія суддів вважає, що покликання суду першої інстанції на роз`яснення Національного агентства України з питань державної служби від 18 вересня 2025 року № 197-р/з, як на підставу порушення відповідачами вимог Закону не заслуговують на увагу, оскільки такі роз`яснення не є нормативно-правовими актами у розумінні законодавства, не породжують прав та обов`язків для учасників спірних правовідносин та мають виключно інформаційно-консультативний характер.
Отже, звільнення ОСОБА_1 з посади начальника управління інфраструктури Волинської обласної державної адміністрації на підставі п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку із скороченням численності або штату державних службовців, реорганізаціє державного органу з припиненням державної служби проведено з дотриманням гарантій, передбачених законодавством, з дотриманням установленої законом процедури та при наявності законних підстав.
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про наявність підстав для задоволення позову, оскільки суб`єкти владних повноважень в особі Волинської обласної державної адміністрації, Управління інфраструктури Волинської обласної військової (державної) адміністрації діяли в межах повноважень та у спосіб визначений законами та Конституцією України.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також, п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновків, що доводи апеляційної скарги є суттєвими та складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим рішення слід скасувати з прийняттям нової постанови про відмову в позові.
Керуючись ст. ст. 308,310,315,316,317,321,322,325,329 КАС України, суд,- 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Волинської обласної державної адміністрації задовольнити.
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 13 березня 2026р. у справі № 140/16154/25– скасувати та прийняти нову постанову.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Волинської обласної державної адміністрації, Управління інфраструктури Волинської обласної військової (державної) адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження, наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч. 4 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча суддя	 	Р. Б. Хобор 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. М. Шавель