ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/180/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Бенедисюка І. М. (головуючого), Власова Ю. Л., Малашенкової Т. М.,
за участю секретаря судового засідання Росущан К. О.,

представників учасників справи:
позивача - не з`явилися
відповідача - Данилов К. О. (самопредставництво)
третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - не з`явилися

розглянув у відкритому судовому засіданні 
касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Гріфіт"
на рішення Господарського суду міста Києва від 01.07.2025 та 
постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.01.2026
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гріфіт"
до Антимонопольного комітету України
про визнання недійсними пунктів рішення та зобов`язання вчинити певні дії,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрєврокровля".

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Гріфіт" (далі - ТОВ "Гріфіт", позивач) звернулося до суду з позовом до Антимонопольного комітету України (далі - АМК, Комітет, відповідач), в якому просить суд:
- визнати недійсним пункт 1 рішення Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України від 22.10.2024 № 43-р/тк в частині визнання вчинення ТОВ "Гріфіт" порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів на закупівлю: "ДСТУ Б.Д.1.1.-1:2013 - Реконструкція Томаківського НВК "ЗОШ І-ІІІ ступенів - ДНЗ" № 1 Томаківського району Дніпропетровської області по вул. Ватутіна, 7 (ДК 021: 2015: 45300000:0 Будівельно-монтажні роботи)" (ідентифікатор торгів на вебпорталі "Prozzoro" UA-2020-09-02-004577-b);

- визнати недійсним пункт 2 рішення Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України від 22.10.2024 №43-р/тк, прийнятого за результатами розгляду справи № 54/4-24;

- визнати дії АМК щодо включення ТОВ "Гріфіт" до Зведених відомостей рішень органів Антимонопольного комітету України про визнання вчинення суб`єктами господарювання порушень законодавства про захист економічної конкуренції, передбачених пунктом 1 статті 50, пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді спотворення результатів торгів (тендерів) та накладення штрафу на підставі рішення Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України від 22.10.2024 №43-р/тк, прийнятого за результатами розгляду справи №54/4-24 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу", які оприлюднені на офіційному веб-порталі Антимонопольного комітету України, такими, що порушують права ТОВ "Гріфіт";

- зобов`язати АМК виключити зі Зведених відомостей рішень органів Антимонопольного комітету України інформацію, внесену на підставі рішення Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України №43-р/тк від 22.10.2024 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" по справі №54/4-24, про визнання вчинення ТОВ "Гріфіт" порушень законодавства про захист економічної конкуренції, передбачених пунктом 1 статті 50, пункту 4 частини другої статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді спотворення результатів торгів (тендерів), та накладення штрафу, які оприлюднені на офіційному веб-порталі Антимонопольного комітету України.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновки АМК, викладені у рішенні від 22.10.2024 №43-р/тк в частині, що стосується позивача, не відповідають дійсності, є необґрунтованими, безпідставними, а тому підстави для визнання ТОВ "Гріфіт" таким, що вчинило порушення, передбачене пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів, відсутні.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.07.2025 (суддя Котков О.В.), яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.01.2026 (колегія суддів: Михальська Ю. Б., Тищенко А. І., Мальченко А. О.) у позові відмовлено повністю. 

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. У касаційній скарзі ТОВ "Гріфіт", з посиланням на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд касаційної інстанції скасувати судові рішення попередніх інстанцій, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
4. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
4.1. Касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України.

4.2. Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник зазначає про те, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Верховного Суду, а саме: висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 05.03.2020 у справі № 924/552/19, від 04.02.2021 у справі № 910/17126/19, від 01.11.2022 у справі № 910/737/21, від 10.09.2020 у справі № 910/23375/17, від 01.10.2020 у справі № 908/5401/19.

5. Доводи інших учасників справи 

5.1. У відзиві на касаційну скаргу АМК заперечує проти доводів скаржника, зазначаючи про їх необґрунтованість, і просить оскаржувані судові рішення залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення. 

6. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

6.1. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ТОВ "Гріфіт" та ТОВ "Укрєврокровля" подали пропозиції для участі у відкритих торгах на закупівлю: "ДСТУ Б.Д.1.1-1:2013 - Реконструкція Томаківського НВК "ЗОШ І-ІІІ ступенів - ДНЗ" № 1 Томаківського району Дніпропетровської області по вул. Ватутіна, 7 (ДК 021: 2015: 45300000:0 Будівельно-монтажні роботи)" (ідентифікатор торгів на вебпорталі "Prozzoro" UA-2020-09-02-004577-b), проведених Департаментом капітального будівництва Дніпропетровської обласної державної адміністрації (далі - торги).

6.2. АМК 22.10.2024 за результатами розгляду справи № 54/4-24 прийнято рішення № 43-р/тк "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу", яким, зокрема:

- визнано, що ТОВ "Гріфіт" та ТОВ "Укрєврокровля" (далі - відповідачі в антимонопольній справі) вчинили порушення, передбачені пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді спотворення результатів торгів (п. 1);

- накладено на ТОВ "Гріфіт" штраф у розмірі 170 453,00 грн, за порушення, зазначене у пункті 1 резолютивної частини цього рішення (п. 2).

6.3. З рішення АМК вбачається, що встановлені у справі обставини свідчать про узгодженість поведінки ТОВ "Гріфіт" та ТОВ "Укрєврокровля" під час підготовки та участі в торгах, що підтверджується: 

- підготовкою документів кошторисної документації ТОВ "Укрєврокровля", наданої у складі тендерної пропозиції на торги, співробітником ТОВ "Гріфіт";

- поданням ТОВ "Укрєврокровля" та ТОВ "Гріфіт" податкової звітності та входом ними до інтернет-банкінгу (у тому числі протягом періоду проведення торгів) з однієї ІР-адреси, яка належить фізичній особі - єдиному учаснику ТОВ "Укрєврокровля", а телекомунікаційні послуги за якою (ІР-адресою) надаються за фактичною адресою місцезнаходження ТОВ "Укрєврокровля";

- фактичним використанням нежитлових приміщень за однією адресою, за умови, що право на користування цими приміщеннями за цією адресою на договірних підставах набуто лише ТОВ "Укрєврокровля";

- спільністю інтересів ТОВ "Укрєврокровля" та ТОВ "Гріфіт" у вигляді одночасного перебування одних фізичних осіб у трудових відносинах із відповідачами (у тому числі протягом періоду проведення торгів);

- спільністю інтересів ТОВ "Укрєврокровля" та ТОВ "Гріфіт" у вигляді пов`язаності господарськими відносинами та інтересами щодо спільної діяльності, наявністю взаємозв`язку через спільних контрагентів (у тому числі протягом періоду проведення торгів).

6.4. АМК зазначило, що наведені вище обставини наявності спільних інтересів та взаємозв`язків між ТОВ "Укрєврокровля" та ТОВ "Гріфіт", їх обізнаність та системність поведінки під час підготовки та проведення торгів свідчать про те, що ТОВ "Укрєврокровля" та ТОВ "Гріфіт" мали можливість узгодити під час проведення торгів та скоординували свою економічну поведінку, усунувши конкуренцію та змагальність між собою під час проведення торгів. 

6.5. Отже, АМК дійшов висновку, що відповідачі в антимонопольній справі спотворили результат проведених торгів, порушивши право замовника на отримання найбільш ефективного для нього результату, а відтак, вчинили антиконкурентні узгоджені дії, заборонені Законом України "Про захист економічної конкуренції".

6.6. Не погоджуючись із рішенням АМК, ТОВ "Гріфіт" звернулося до суду з цим позовом, у якому просило визнати недійсними пункти 1 та 2 рішення АМК від 22.10.2024 № 43-р/тк (в частині, що стосується позивача), а також визнати дії АМК щодо включення ТОВ "Гріфіт" до Зведених відомостей рішень органів Антимонопольного комітету України про визнання вчинення суб`єктами господарювання порушень законодавства про захист економічної конкуренції, такими, що порушують права ТОВ "Гріфіт", і зобов`язати АМК виключити зі Зведених відомостей інформацію, внесену на підставі рішення Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України від 22.10.2024 №43-р/тк "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" у справі №54/4-24.

6.7. На переконання позивача, рішення АМК підлягає визнанню недійсним з підстав, визначених статтею 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" (далі - Закон № 2210-III).

7. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції
7.1. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

7.2. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
8. Джерела права. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

8.1. Причиною виникнення спору у справі стало питання щодо наявності чи відсутності підстав про визнання недійсними пунктів рішення АМК в частині, що стосується позивача.

8.2. Як встановлено судами попередніх інстанцій, дії позивача кваліфіковано за ознаками пункту 4 частини другої статті 6 та пункту 1 статті 50 Закону № 2210-III, які стосуються спотворення результатів торгів. 

8.3. Відповідно до приписів Закону № 2210-III: 

- економічна конкуренція (конкуренція) - змагання між суб`єктами господарювання з метою здобуття завдяки власним досягненням переваг над іншими суб`єктами господарювання, внаслідок чого споживачі, суб`єкти господарювання мають можливість вибирати між кількома продавцями, покупцями, а окремий суб`єкт господарювання не може визначати умови обороту товарів на ринку (абзац другий статті 1); 
- антиконкурентними узгодженими діями є узгоджені дії, які призвели чи можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції (частина перша статті 6);
- антиконкурентними узгодженими діями, зокрема, визнаються узгоджені дії, які стосуються спотворення результатів торгів, аукціонів, конкурсів, тендерів (пункт 4 частини другої статті 6); 
- порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції є антиконкурентні узгоджені дії (пункт 1 статті 50); 
- порушення законодавства про захист економічної конкуренції тягне за собою відповідальність, встановлену законом (стаття 51); 
- за порушення, передбачені, зокрема пунктом 1 статті 50 цього Закону, накладаються штрафи у розмірі, встановленому частиною другою статті 52 Закону №2210-III.

8.4. За приписами статті 3 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" основним завданням названого Комітету є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині, зокрема, здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

8.5. Для реалізації завдань, покладених на Антимонопольний комітет України, в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі утворюються територіальні відділення Антимонопольного комітету України, повноваження яких визначаються названим Комітетом у межах його компетенції. Повноваження територіальних відділень Антимонопольного комітету України визначаються цим Законом, іншими актами законодавства (частини перша і друга статті 12 Закону України "Про Антимонопольний комітет України").

8.6. Водночас згідно з частиною першою статті 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має такі повноваження: розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами; приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції.

8.7. Відповідно до частини першої статті 59 Закону № 2210-ІІІ встановлено, що підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; заборона концентрації відповідно до Закону України "Про санкції"; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. 

8.8. Для кваліфікації дій суб`єкта господарювання як антиконкурентних узгоджених дій не є обов`язковим фактичне настання наслідків у формі відповідно недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання (конкурентів, покупців) чи споживачів, зокрема, через заподіяння їм шкоди (збитків) або іншого реального порушення їх прав чи інтересів, чи настання інших відповідних наслідків. 

8.9. Недосягнення суб`єктами господарювання мети, з якою вони узгоджують власну конкурентну поведінку, з причин та обставин, що не залежать від їх волі, не є підставою для встановлення відсутності правопорушення, передбаченого статтею 6 Закону.

8.10. Таким чином, у розгляді справ про оскарження рішень АМК щодо визнання дій суб`єктів господарювання антиконкурентними узгодженими для кваліфікації цих дій не є обов`язковою умовою наявність негативних наслідків таких дій у вигляді завдання збитків, порушень прав та охоронюваних законом інтересів інших господарюючих суб`єктів чи споживачів, оскільки достатнім є встановлення самого факту погодження конкурентної поведінки, яка може мати негативний вплив на конкуренцію. 

8.11. Отже, для визнання органом АМК порушення законодавства про захист економічної конкуренції вчиненим достатнім є встановлення й доведення наявності наміру суб`єктів господарювання погодити (скоординувати) власну конкурентну поведінку, зокрема шляхом обміну інформацією під час підготовки тендерної документації, що разом з тим призводить або може призвести до переваги одного з учасників під час конкурентного відбору з метою визначення переможця процедури закупівлі.

8.12. Негативним наслідком при цьому є сам факт спотворення результатів торгів (через узгодження поведінки конкурсантами).

8.13. Узгоджена поведінка учасників торгів не відповідає суті конкурсу. 

8.14. Змагальність під час торгів забезпечується таємністю інформації. З огляду на зміст статей 1, 5, 6 Закону № 2210-III змагальність учасників процедури закупівлі передбачає самостійні та незалежні дії (поведінку) кожного з них, обов`язок готувати свої пропозиції окремо, без обміну інформацією.

8.15. Близька за змістом правова позиція висловлена у низці постанов Верховного Суду, у тому числі, в постановах Верховного Суду від 13.03.2018 зі справи № 924/381/17, від 12.06.2018 зі справи № 922/5616/15, від 18.10.2018 зі справи № 916/3214/17, від 18.12.2018 зі справи № 922/5617/15, від 11.06.2020 зі справи № 910/10212/19, від 22.10.2019 зі справи № 910/2988/18, від 07.11.2019 зі справи № 914/1696/18, від 02.07.2020 зі справи № 927/741/19, від 09.12.2021 зі справи № 916/3366/20, від 14.06.2022 зі справи № 910/1667/21, і підстави для відступу від неї відсутні.

8.16. Верховним Судом неодноразово наголошувалося на тому, що господарським судам першої та апеляційної інстанцій під час вирішення справ щодо визнання недійсними рішень АМК про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зокрема, за антиконкурентні узгоджені дії, які стосуються спотворення результатів торгів та накладення штрафу, належить здійснювати оцінку обставин справи та доказів за своїм внутрішнім переконанням в порядку частини другої статті 86 ГПК України, зокрема, досліджувати також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у справі у їх сукупності. 

8.17. Закон № 2210-ІІІ не ставить застосування передбачених ним наслідків узгоджених антиконкурентних дій у залежність від "спільної домовленості разом брати участь у торгах з метою усунення конкуренції". Цілком зрозуміло, що така "домовленість" навряд чи може мати своє матеріальне втілення у вигляді письмових угод чи інших документів. А тому питання про наявність/відсутність узгоджених антиконкурентних дій має досліджуватися судами, виходячи з усієї сукупності обставин і доказів, з`ясованих і досліджених у справі, враховуючи їх вірогідність і взаємозв`язок, відповідно до статті 86 ГПК України.

8.18. Зазначена правова позиція Верховного Суду є сталою та послідовною. Про необхідність врахування наведеної правової позиції у застосуванні приписів статті 86 ГПК України зазначалося у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 22.10.2019 зі справи № 910/2988/18, від 05.08.2019 зі справи № 922/2513/18, від 07.11.2019 зі справи № 914/1696/18, від 11.06.2020 зі справи № 910/10212/19, від 02.07.2020 зі справи № 927/741/19, від 26.01.2021 зі справи № 910/2576/20, від 23.03.2021 у справі № 910/4542/20.

8.19. Суд при розгляді цього спору, в контексті доводів касаційної скарги та встановлених судами попередніх інстанцій обставин, враховує висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 28.01.2020 у справі № 910/6507/19, відповідно до якого: "кожна зі справ за участю органів АМК є індивідуальною, з притаманною лише даній справі специфікою та особливостями. Доведення порушення у вигляді антиконкурентних узгоджених дій ґрунтується на сукупності обставин, які зазначені в мотивувальній частині рішення, а не на окремому поодинокому факті або обставині".

8.20. Обов`язком суду при розгляді справи є саме дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності, безпосередності дослідження наявних у справі доказів. Тобто, з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих і наявних у справі доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Саме чітке обґрунтування та аналіз є базовими вимогами до судових рішень та важливим аспектом права на справедливий суд.

8.21. Суд зазначає, що відповідно до приписів частини першої та другої статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

8.22. Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що оцінка доказів - це визначення їх об`єктивної дійсності, правдивості та достовірності. Способи перевірки і дослідження доказів залежать від конкретного виду засобів доказування, що використовуються. Метою оцінки доказів з огляду на їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності - є усунення суперечностей між доказами, сумнівів у достовірності висновків, що випливають з отримуваної доказової інформації. Від повноти встановлення відповідних обставин справи та правильної оцінки доказів залежить обґрунтованість висновків суду при ухваленні судом рішення по суті спору. При цьому суд у кожному випадку повинен навести мотиви, з яких він приймає одні докази та відхиляє інші.

8.23. Крім того, сукупна оцінка доказів, вказаних АМК в оспорюваному рішенні, може вважатися більш вірогідною для підтвердження узгоджених дій саме позивачем лише у тому випадку, коли вона повністю виключає можливість вірогідності у одночасному існуванні обставин, які, на думку АМК, підтверджують таке узгодження.

8.24. Згідно з частиною третьою статті 86 ГПК України суд, зокрема, надає оцінку доказам, у тому числі й кожному доказу, що міститься у справі, мотивує їх відхилення або врахування. Суд має надати оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), які містяться у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

8.25. Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Верховний Суд, оцінюючи доводи касаційної скарги, зазначає, що специфіка спорів щодо оскарження рішень АМК, якими визнано дії учасників торгів антиконкурентними узгодженими діями, які стосуються спотворення результатів торгів, полягає у тому, що у кожному конкретному випадку судами першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справ з`ясовується питання наявності/відсутності підстав для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів АМК, якими, як вже зазначалося вище, в силу приписів частини першої статті 59 Закону, зокрема, є:
- неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи;
-недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими;
- невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи;
- заборона концентрації, узгоджених дій відповідно до Закону України "Про санкції".

8.26. Суд вкотре наголошує, що Закон не ставить застосування передбачених ним наслідків узгоджених антиконкурентних дій у залежність від "спільної домовленості разом брати участь у торгах з метою усунення конкуренції". Цілком зрозуміло, що така "домовленість" навряд чи може мати своє матеріальне втілення у вигляді письмових угод чи інших документів. А тому питання про наявність/відсутність узгоджених антиконкурентних дій має досліджуватися судами, виходячи з усієї сукупності обставин і доказів, з`ясованих і досліджених у справі, враховуючи їх вірогідність і взаємозв`язок, у відповідності до статті 86 ГПК України. Зазначена правова позиція Верховного Суду є сталою та послідовною. Про необхідність врахування наведеної правової позиції у застосуванні приписів статті 86 ГПК України зазначалося у низці постанов Верховного Суду, зокрема у постановах від 07.11.2019 у справі № 914/1696/18, від 13.08.2019 у справі № 916/2670/18, від 05.08.2019 у справі № 922/2513/18, від 04.02.2021 у справі № 910/17126/19 (на яку посилається скаржник), від 23.03.2021 у справі № 910/4542/20, які є релевантними і для цієї справи з точки зору застосування статті 86 ГПК України.

8.27. Скаржник зазначає про неврахування судом апеляційної інстанції висновку Верховного Суду, викладеного у постановах від 05.03.2020 у справі № 924/552/19, від 04.02.2021 у справі № 910/17126/19, від 01.11.2022 у справі № 910/737/21, від 10.09.2020 у справі № 910/23375/17, від 01.10.2020 у справі № 908/5401/19.

8.28. Верховний Суд неодноразово наголошував, що не можна посилатися на неврахування висновку Верховного Суду як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.

8.29. Колегія суддів відхиляє доводи скаржника про неврахування судами попередніх інстанцій висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 05.03.2020 у справі № 924/552/19, від 04.02.2021 у справі № 910/17126/19, від 01.11.2022 у справі № 910/737/21, від 10.09.2020 у справі № 910/23375/17, від 01.10.2020 у справі № 908/5401/19, оскільки у справі, яка розглядається, суди, враховуючи усю сукупність обставин і доказів, з`ясованих і досліджених в антимонопольній справі, встановили, що АМК досліджував, зокрема: 
- підготовку кошторисних документів ТОВ "Укрєврокровля" співробітником ТОВ "Гріфіт";
- використання відповідачами в антимонопольній справі IP-адреси, яка належить фізичній особі ? єдиному учаснику ТОВ "Укрєврокровля";
- місцезнаходження відповідачів за однією адресою;
- наявності у відповідачів в антимонопольній справі спільних працівників;
- спільність інтересів відповідачів.

8.30. Судами попередніх інстанцій зазначено, що рішення АМК у справі, що розглядається, обґрунтовано встановленням під час розгляду справи обставин, які, на думку відповідача, свідчать про вчинення антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів торгів.

8.31. У контексті доводів касаційної скарги щодо неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду, зазначає таке.

8.32. Щодо справи № 910/23375/17 слід зазначити, що у контексті спірних правовідносин, ураховуючи те, що предметом оскарження у ній було рішення АМК, яким відмовлено у розгляді справи за заявою про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктами 1, 4 статті 19, статтею 20, пунктом 8 частини першої статті 50 Закону № 2210-III (обмежувальна та дискримінаційна діяльність, заборонена згідно з частиною другою статті 18, статтями 19, 20 Закону № 2210-III), то правовідносини у справах № 910/180/25 та № 910/23375/17 не є подібними, з огляду на предмет позову та нормативно-правове регулювання у частині застосованого права.

8.33. Також колегія суддів зазначає, що надати правову оцінку доводам скаржника щодо неврахування висновків Верховного Суду, викладеним у постанові від 01.10.2020 у справі № 908/5401/19, не виявляється можливим, оскільки зазначена постанова Верховного Суду відсутня в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

8.34. У інших означених скаржником справах (від 05.03.2020 у справі № 924/552/19, від 04.02.2021 у справі № 910/17126/19, від 01.11.2022 у справі № 910/737/21), на неврахування висновків у яких зазначає скаржник, предметом розгляду було визнання недійсним / частково недійсним і скасування рішення АМК в частині визнання вчинення позивачем порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону № 2210-III. Верховний Суд виходить з того, що вказані скаржником справи і ця справа, яка розглядається є схожими в частині, що стосується предмету позову (визнання частково недійсним рішення АМК в частині визнання вчинення позивачами порушення законодавства про захист економічної конкуренції), за однаковим нормативно-правовим регулюванням кваліфікації та притягнення за правопорушення, а саме за пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону, втім, кожна справа, за участю АМК стосовно оскарження його рішень, є унікальною.

8.35. Надаючи оцінку доводам касаційної скарги, Верховний Суд зазначає, що специфіка спорів щодо оскарження рішень АМК, якими визнано дії учасників антиконкурентними узгодженими діями, які стосуються спотворення результатів торгів, полягає у тому, що у кожному конкретному випадку судами першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справ з`ясовується питання наявності/відсутності підстав для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів АМК.

8.36. При цьому, відповідне з`ясування наявності / відсутності підстав для визнання недійсним рішення АМК у силу приписів статті 59 Закону № 2210-III, дослідження та оцінка доказів, ухвалення судового рішення здійснюється господарськими судами відповідно до приписів процесуального права.

8.37. Верховний Суд виходить з того, що неврахуванням висновку Верховного Суду є саме неврахування висновку щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. 

8.38. Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі.

8.39. Зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що судами попередніх інстанцій надано обґрунтування своєї позиції про відсутність підстав для визнання недійсним і скасування рішення АМК в частині, що стосується позивача, з урахуванням сталої та послідовної практики Верховного Суду щодо оцінки доказів у порядку статті 86 ГПК України, висновки судів попередніх інстанцій не є узагальненими, а містять належні висновки щодо оцінки та перевірки відповідності змісту рішення АМК викладеним вимогам в контексті інкримінованих позивачу порушень антимонопольного законодавства.

8.40. Суди попередніх інстанцій у повній мірі дослідили та надали оцінку доказам, наданим учасниками справи, зокрема і доказам, які на думку АМК, свідчили про узгодженість дій.

8.41. Відтак, Суд зазначає, що скаржник, посилаючись на висновки, викладені у постановах Верховного Суду, не враховує, що такі доводи касаційної скарги переважно стосуються питань, пов`язаних із встановленими обставинами справи та з оцінкою доказів у ній. Проте, наведене не узгоджується з правилами перегляду судових рішень судом касаційної інстанції як "суду права", а не "суду факту" відповідно до визначених статтею 300 ГПК України повноважень. А перевірка зазначених доводів виходить за визначені цією статтею межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

8.42. Доводи касаційної скарги переважно зводяться до виокремлення скаржником певних норм права без урахування їх дійсного змісту та до власних бачень скаржника щодо їх застосування у спірних правовідносинах. Верховний Суд враховує, що, касаційна скарга не містить доводів / аргументів, які б свідчили про те, що судами не надано оцінки доказам, поданим до суду на спростування обставин, встановлених АМК у оскаржуваному рішенні. Тобто, доказів, які доводять неповноту встановлення відповідачем дійсних обставин справи.

8.43. Інші аргументи скаржника щодо порушення норм процесуального права в контексті повноти оцінки доказів та встановлення обставин справи підлягають відхиленню як такі, що зводяться до необхідності переоцінки доказів та обставин, а також є такими, які не узгоджуються з підставою касаційного оскарження, визначеною самим скаржником.

8.44. Доводи, викладені у відзиві, беруться до уваги Верховним Судом у тій частині, яка узгоджується з викладеними у цій постанові міркуваннями.

8.45. Верховний Суд у прийнятті цієї постанови керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 09.11.2004 у справі "Науменко проти України", від 19.02.2009 у справі "Христов проти України", від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicatа можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у цій справі скаржник не зазначив й не обґрунтував.

8.46. Колегія суддів касаційної інстанції, враховуючи рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" та від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України", зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

9. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 

9.1. Доводи скаржника про порушення судами попередніх інстанцій норм права при ухваленні оскаржуваних судових рішень за результатами перегляду справи в касаційному порядку не знайшли свого підтвердження з мотивів, викладених у розділі 8 цієї постанови.

9.2. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

9.3. За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

9.4. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не підтвердилися та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, а тому касаційну скаргу позивача слід залишити без задоволення.

10. Судові витрати

10.1. Судовий збір, сплачений у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, покладається на скаржника, оскільки, Верховний Суд касаційну скаргу залишає без задоволення, а судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 300, 308, 309, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Гріфіт" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 01.07.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.01.2026 у справі № 910/180/25 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Бенедисюк 

Суддя Ю. Власов

Суддя Т. Малашенкова