Справа № 484/2731/26 
Провадження № 2/484/2022/26 

Рішення
іменем України
(заочне)
22.06.2026 року м. Первомайськ
Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді Максютенко О.А,
секретар судових засідань Завірюха В.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Первомайську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Мигіївської сільської об`єднаної територіальної громади про визнання права власності на житловий будинок
встановив
представник позивача звернувся до суду із вище зазначеним позовом, якому просить визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 25.09.2000 року на підставі договору купівлі-продажу, який був укладений на біржі нерухомості позивач придбав у власність житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . При укладанні договору купівлі-продажу сторони домовилися про всі істотні умови, що відображено в підписаному договорі №327 від 25.09.2000 року. При цьому, були виконані всі умови договору, крім нотаріального посвідчення, продавець отримав гроші і передав позивачу всі документи і ключі від житлового будинку. Вказаний договір 25.09.2000 року був зареєстрований в Первомайському міжміському бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 1947.
На теперішній час позивачка вирішила розпорядитися своєю власністю, однак дізналася, що оскільки договір купівлі-продажу житлового будинку нотаріально не посвідчений, на даний час його нотаріально посвідчити не можливо у зв`язку з тим, що місцезнахордження продавців позивачці не відомо, це і стало приводом для її звернення до суду із зазначеним позовом.
15.05.2026 року ухвалою суду позовну заяву прийнято до провадження, у справі призначено підготовче судове засідання.
09.06.2026 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Позивачка ОСОБА_1 до суду надала заяву про слухання справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.
Відповідачу було направлено копію позовної заяви з доданими до неї документами та запропоновано подати відзив і докази, однак у визначений судом строк такі документи суду не подані. Правом на подання відзиву відповідач не скористався, будь-яких інших клопотань від нього до суду не надходило.
Враховуючи на відсутність заперечень представника позивача проти заочного розгляду справи, належним чином повідомлення відповідача про дату та час слухання справи, суд відповідно до частини першоїстатті 280 ЦПК Україниухвалив провести розгляд справи у заочному порядку.
Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.
25.09.2000 року на Первомайській філії Універсальної Біржі "Південь" між ОСОБА_2 , від імені якого за дорученням діє ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна № 372, а саме житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до Договору купівлі-продажу на підставі ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.
Договором не передбачено вимогу щодо подальшого його нотаріального посвідчення, а він лише підлягає обов`язковій державній реєстрації у бюро технічної нівентаризації місцевих органів державної виконавчої влади за місцем знаходження об`єкту нерухомого майна.
Статтею 15 Закону України "Про товарну біржу" №1954-12 від 10.12.1991року (в редакції чинної на той час) передбачалось, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню.
При укладанні договору купівлі-продажу від 25.09.2000 року сторони керувались ч. 2 ст. 15 Закону України "Про товарну біржу", а тому вважали, що договір купівлі-продажу житлового будинку укладено згідно вимог чинного на той час законодавства.
Але цей закон вступив у протиріччя з нормою цивільного законодавства, яка діяла на час укладення договору купівлі-продажу - ч. 1 ст. 227 Цивільного Кодексу України (в редакції 1963 року), яка вимагала нотаріальної форми посвідчення договорів купівлі-продажу житлового будинку, під страхом їх недійсності (стаття 47 ЦК України в редакції 1963 року).
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним", відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
Оскільки спірний договір купівлі-продажу житлового будинку укладався сторонами 25.09.2000 року, тому до даних правовідносин необхідно застосувати норми матеріального права, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК УРСР в редакції 1963 року.
Згідно ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) - якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
За змістом статей 128, 153 ЦК УРСР (1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно бути досягнуто згоди.
Аналогічне положення містить ч. 2 ст. 220 Цивільного кодексу України (в редакції 2003 року, який набрав чинності з 1 січня 2004 року), а саме: якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Частина друга статті 47 ЦК УРСР в редакції 1963 року і частина друга статті 220 ЦК України застосовується до правовідносин у разі, коли сторони уклали правочин, зміст якого відповідав волі сторін, і лише форма його укладання не відповідала встановленим законом вимогам.
Як свідчать матеріали справи, договір купівлі-продажу житлового будинку від 25.09.2000 року був підписаний сторонами правочину - продавцями та покупцем, зареєстрований на біржі нерухомості за реєстровим № 327, підписаний та посвідчений гербовою печаткою.
Сторони договору при його укладенні на біржі досягли згоди по усім суттєвим умовам.
Так, по взаємній домовленості сторін житловий будинок продано за 9000 гривень, які покупцем було сплачено, а угоду зареєстровано на Біржі.
При цьому продавці житлового будинку засвідчили своїм підписом, що відчужувана ним нерухомість на момент укладення угоди не продана, не подарована, не заставлена, в спорі та під арештом не знаходиться.
Право власності на житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за позивачкою 25.09.2000 року в Первомайському міжміському бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 1947.
Як було зазначено у рішенні вище, в укладеному договорі купівлі-продажу сторони повністю оговорили усі істотні умови у тексті біржового договору, всі зобов`язання за договором купівлі-продажу нерухомого майна сторонами виконані в повному обсязі. Також факт купівлі-продажу житлового будинку і виконання умов укладеного договору ніким не оскаржено і ніким не оспорюється.
Судом встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку укладений 25.09.2000 року відповідав волі сторін, умови договору ними виконані у повному обсязі, договір пройшов відповідну державну реєстрацію, тому позивач на підставі ст.ст. 128, 153 ЦК України та ст. 49 Закону України "Про власність", який діяв на той час, набула право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами і правомірно володіє ним. Право власності позивачки на даний житловий будинок ніким не оспорюється.
Згідно рішення Мигіївської сільської ради Первомайського району Миколаївської області №07 від 19.07.2023 р. "Про перейменування вулиць на території Мигіївської територіальної громади" перейменовано вулицю Кустарна на вулицю Олександра Коби.

З огляду на зазначені обставини суд вважає, що позивачкою надані належні докази на підтвердження факту укладання вищевказаного договору купівлі-продажу житлового будинку та обставини, які свідчать про неможливість подальшого нотаріального посвідчення угоди, а відтак приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позову.
Керуючись ст.ст. 2, 10-13, 258, 259, 265, 268, 278-279, 280, 354 ЦПК України, суд
ухвалив
позов ОСОБА_1 до Мигіївської сільської об`єднаної територіальної громади про визнання права власності на житловий будинок задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Відмості про учасників справи:
позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;
відповідач - Мигіївська сільська об`єднана територіальна громада, код ЄДРПОУ 04376937, місцезнаходження за адресою: вул. Первомайська, 50, с. Мигія, Первомайський район, Миколаївська область.
Повне судове рішення складено 22.06.2026 року.
Суддя: