Справа № 466/2606/26
Провадження № 2/466/2495/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2026 року м. Львів
Шевченківський районний суд м. Львова
у складі: головуючого - судді Білінської Г.Б.
з участю секретаря Ханас С.О.
за участю представника позивача Прокоп Ю.Р.
представника відповідача Рибчак А.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Львові Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції про зняття арешту з майна,-
в с т а н о в и в:
Позивач ОСОБА_1 через свого представника- адвоката Прокоп Ю.Р. звернулася до суду з позовом до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Львові Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції, у якому просить зняти арешт з нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 50 кв.м., який було накладено Шевченківський відділом державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції; реєстраційний номер обтяження - 8405881; зареєстровано - 28.01.2009 року; підстава обтяження - постанова ВП 11030068 від 27.01.2009 року, Шевченківським ВДВС Львівського МУЮ. Скасувати запис про обтяження у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 8405881.
Позов мотивує тим, що в лютому 2026 року ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса з метою укладення договору купівлі-продажу своєї квартири АДРЕСА_1 . Однак, нотаріус повідомила, що на вищевказану квартиру накладено арешт Шевченківським відділом державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції 27.01.2009 року у виконавчому провадженні провадженні №11030068.
26.02.2026 року адвокат Прокоп Ю.Р. звернулась із адвокатським запитом № 26-02/26, в якому просила надати інформацію про ВП 11030068 від 27.01.2009 року, а саме: хто виступає боржником у вказаному виконавчому провадженні та винести постанову про зняття арешту з майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , який накладений в межах ВП 11030068 від 27.01.2009 року, реєстраційний номер обтяження 8405881.
03.03.2026 року адвокат отримала відповідь №1808 на свій адвокатський запит, в якій зазначено, що на виконанні у їхньому відділі перебувало ВП №11030068 з примусового виконання виконавчого листа №2-1721 від 01.12.2008, виданого Личаківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_2 41535,00 грн. на користь ОСОБА_3 . 21.05.2009 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу. Однак, відповідачем відмовлено у знятті арешту з майна позивача, який було накладено помилково.
В подальшому, 15.03.2026 року адвокат повторно звернулась до відповідача з метою отримання додаткової інформації по виконавчому провадженні №11030068. 
18.03.2026 року отримала відповідь №4468/В-3, в якій зазначено, що додаткової інформації у відповідача немає.
Зазначає, що квартиру АДРЕСА_1 придбано ОСОБА_4 10 грудня 1999 року на підставі договору купівлі-продажу, укладено між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , посвідченого нотаріусом Береською Л.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 1081 від 10.12.1999 та належить останній на праві приватної власності відповідно до реєстраційного посвідчення від 28.12.1999 року серія НОМЕР_1 . Вказана інформація також підтверджується довідкою ОКП “БТІ та ЕО” № Ф744 від 18.02.2026 року. Крім того позивач отримала витяг з Державного реєстру речових прав від 25.02.2026 року, де вказано власником квартири - ОСОБА_1 .
Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна власником вищевказаної квартири помилково зазначено - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якій ніколи не був власником квартири по АДРЕСА_2 . Pаявниця одружилася з ОСОБА_2 11 травня 2001 року, тобто після купівлі нею квартири по АДРЕСА_2 . Крім того, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відтак, з вищенаведеного випливає, що Шевченківським відділом державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції 27.01.2009 року у виконавчому провадженні №11030068 було помилково та безпідставно зазначено власником квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , а у ОСОБА_1 немає заборгованості по ВП №11030068 та остання взагалі не є стороною вказаного виконавчого провадження, а тому вважає, що арешти, які накладені на її майно, підлягають негайному скасуванню, а її право підлягає судовому захисту у заявлений спосіб шляхом скасування обтяження.
Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 30 березня 2026 року прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження.
Представник позивача - адвокат Прокоп Ю.Р. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила такі задовольнити.
Представник відповідача Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Львові Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції- Рибчак А.М. позовні вимоги заперечила. 
Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.
Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що 10 грудня 1999 року ОСОБА_7 придбала квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, укладено між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , посвідченого нотаріусом Береською Л.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 1081 від 10.12.1999.
Дана квартира належить останній на праві приватної власності, відповідно до реєстраційного посвідчення від 28.12.1999 року серія НОМЕР_1 , а також згідно довідки ОКП “БТІ та ЕО” № Ф744 від 18.02.2026 року.
Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 11.05.1996 року вбачається, що 11 травня 2001 року ОСОБА_8 та ОСОБА_6 уклали шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Шевченківського районного управління юстиції м.Львова. Після укладення шлюбу просвоєні прізвища: чоловікові ОСОБА_9 , дружині ОСОБА_9 .
Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 30.10.2017 року вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 39 років помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , який був чоловіком позивачки ОСОБА_6 .
З відповіді Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Львові №1808 від 03.03.2026 на запит адвоката Прокоп Ю.Р., вбачається, що на виконанні у їхньому відділі перебувало ВП №11030068 з примусового виконання виконавчого листа №2-1721 від 01.12.2008, виданого Личаківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_2 41535,00 грн. на користь ОСОБА_3 . 21.05.2009 року. Державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу. Однак, відповідачем відмовлено у знятті арешту з майна позивача, який було накладено помилково.
В подальшому, 15.03.2026 року адвокат повторно звернулась до відповідача з метою отримання додаткової інформації по виконавчому провадженні №11030068. 
18.03.2026 року отримала відповідь №4468/В-3, в якій зазначено, що додаткової інформації у відповідача немає.
Статтею 316 ЦК України визначено поняття права власності, яким є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. 
Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. 
Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. 
Відповідно до ст. 321 ЦК України та ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 
Застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. 
Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.
Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.
Відповідно до п.11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» №5 від 03 червня 2016 року, при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно дотримуватися при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів.
Положеннями статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплений принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 та підпунктом 2 пункту 10-4 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".
Нормою ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Судом встановлено, що саме з огляду на цю норму матеріального права обтяження, що були зареєстровані на іншу аніж власник нерухомого майна особу, а саме: ОСОБА_8 , у Державному реєстрі речових прав та Державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, у зв`язку із помилковим та безпідставним зазначенням власником майна ОСОБА_2 , оскільки у ОСОБА_1 немає заборгованості і вона не є стороною вказаного виконавчого провадження, підлягають скасуванню та зняттю із відповідних Реєстрів як помилкові.
Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача.
Враховуючи клопотання представника позивача, судові витрати по сплаті судового збору слід залишити за позивачем.
Керуючись статтею 23, ч. 4 ст. 206, статтями 258, 259, 264, 265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
у х в а л и в:
Позов задовольнити.
Зняти арешт з нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 50 кв.м., який було накладено Шевченківський відділом державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції; реєстраційний номер обтяження - 8405881; зареєстровано - 28.01.2009 року; підстава обтяження - постанова ВП 11030068 від 27.01.2009 року, Шевченківським ВДВС Львівського МУЮ.
Скасувати запис про обтяження у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 8405881.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду.
  Суддя	  	 Г.  Б.  Білінська