ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2026 р. 	Справа № 520/27246/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Семененко М.О.,
Суддів: Подобайло З.Г. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.01.2026, головуючий суддя І інстанції: Садова М.І., м. Харків у справі № 520/27246/25
за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 
до  Головного управління ДПС у Харківській області  третя особа  Державна податкова служба України 
про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі – позивач), звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі – відповідач, ГУ ДПС у Харківській області), третя особа Державна податкова служба, в якому просила суд:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління ДПС у Харківській області форма «ПС» №0/37133/2420 від 25.07.2025 про застосування штрафу у сумі 1020,00 грн до ОСОБА_1 ; 
- стягнути з відповідача понесені судові витрати.
В обґрунтування позову покликалася на те, що податкове повідомлення-рішення прийнято на підставі акту камеральної перевірки від 26.06.2025 №28289/20-40-24-20-06, яким встановлено несвоєчасне подання податкових декларацій платника єдиного податку за 2021, 2022 та 2023 роки. Позивач стверджує, що несвоєчасність подання декларацій 23.05.2024 спричинена протиправними діями відповідача, який 03.12.2021 анулював її реєстрацію як платника єдиного податку з 01.10.2021, що унеможливило подання звітності. Ці дії визнані протиправними рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.10.2023 у справі №520/9940/23, яке набрало законної сили 12.02.2024. Реєстрацію відновлено 29.04.2024 витягом №2420313400048. Зазначила, що згідно з підпунктом 112.8.4 пункту 112.8 статті 112 Податкового кодексу України (далі – ПК України) обставинами, що звільняють від фінансової відповідальності за вчинення податкових правопорушень та порушення іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, є: вчинення діяння (дії або бездіяльності) внаслідок незаконних рішень, дій або бездіяльності контролюючих органів.
Вважає, що в даному конкретному випадку за несвоєчасне подання Декларації до фізичної особи підприємця – платника єдиного податку ОСОБА_1 не застосовується фінансова відповідальність у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів), встановлених ПК України, оскільки діяння є наслідком саме неправомірних дій контролюючого органу.
Крім того, зауважила, що з акту про результати камеральної перевірки податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 вбачається, що контролюючим органом податкові декларації отримані 23.05.2024, тобто з дня їх фактичного подання така камеральна перевірка мала бути проведена до 24.06.2024. Те, що акт №28289/20-40-24-20-06 складено 26.06.2025, тобто поза межами строку перевірки визначених нормами податкового законодавства України, також свідчить про їх протиправність. 
Позивач зазначила, що станом на момент складання оскаржуваного податкового повідомлення-рішення ОСОБА_1 припинила реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності, заборгованості зі сплати єдиного податку не мала. Позивачем ініціювалися заходи позасудового врегулювання спору, подавалися пояснення та заперечення на акт камеральної перевірки, в адміністративному порядку було подано скаргу до ДПС України, однак оскаржуване податкове повідомлення-рішення було залишено без змін, тому виникла необхідність у захисті законних прав та інтересів у судовому порядку.
Відповідачем було подано до суду відзив на позов, в якому зазначено, що позивач, маючи статус фізичної особи - підприємця, отримувала доходи та сплачувала єдиний податок. Так, у 2021 році отримано дохід у розмірі 2 700 000 грн, а з 19.10.2021 по 07.08.2024 спачувала єдиний податок (платник єдиного податку 2 група, за ставкою 20 відсотків). При цьому, податкову звітність за 2021, 2022 та 2023 не подавала. Декларації платника єдиного податку фізичної особи – підприємця за 2021 (граничний термін подання з урахуванням пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України 20.07.2022), за 2022 (граничний термін подання – 01.03.2023), та за 2023 (граничний термін подання - 29.02.2024) ОСОБА_1 подані до податкового органу 23.05.2024, тобто з порушенням вимог підпункту 49.18.3 пункту 49.18 статті 49 ПК України.
Відповідач зауважив, що анулювання реєстрації платником єдиного податку не звільняє від обов`язку подання декларацій.
Позивач у відповіді на відзив заперечувала аргументи відповідача, наголошуючи, що саме в результаті протиправної ануляції відповідачем реєстрації платника єдиного податку вона була позбавлена статусу платника єдиного податку, а тому тільки після відновлення судом її порушеного права вона подала відповідну податкову звітність, при цьому усі обов`язкові платежі та податки до державного бюджету України були сплачені своєчасно та у повному обсязі. 
Зауважила, що саме дії відповідача порушили законні права та інтереси позивача, яка мала легітимні очікування на ведення господарської діяльності як фізичної особи підприємця саме із застосуванням спрощеної системи оподаткування, однак таку можливість було грубо заблоковано протиправними рішеннями та діями відповідача.
Також зазначила, що дохід у 2021 році не перевищував встановлений обсяг доходу для платник єдиного податку II групи (5004000 грн).
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30.01.2026 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення головного управління Державної податкової служби у Харківській області від 25.07.2025 № 0/37133/2420 про застосування стосовно ОСОБА_1 штрафних санкцій у розмірі 1020,00 грн.
Стягнуто з головного управління Державної податкової служби у Харківській області у Харківській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 968,96 грн.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Зазначив, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.10.2023 у справі №520/9940/23 визнано протиправним та скасовано рішення щодо відмови в реєстрації платника єдиного податку. Проте, вказані обставини не спростовують висновки позивача щодо протиправності нарахування штрафних санкцій за несвоєчасне подання податкових декларацій. ОСОБА_1 маючи статус фізичної – особи підприємця отримувала доходи та сплачувала єдиний податок. Так, у 2021 році отримано дохід у розмірі 2 700 000 грн., а з 19.10.2021 по 07.08.2024 сплачувала єдиний податок (платник єдиного податку 2 група, за ставкою 20 відсотків). При цьому, податкову звітність за 2021, 2022 та 2023 роки не подавала. На підставі чого, ОСОБА_1 не дотримано приписи підпункту 49.18.3 пункту 49.18 статті 49 глави 2 розділу II ПК України, пункту 294.1 статті 294, пункту 296.3 статті 296 розділу XIV ПК України. 
Щодо доводів суду про порушення строків проведення камеральної перевірки, апелянт зазначив, що ПК України передбачено проведення камеральної перевірки з інших питань, що зазначені у абзаці 2 підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України, термін проведення такої перевірки в межах 1095 днів. Тому, контролюючий орган діяв на підставі та в межах повноважень передбачених законодавством.
Неврахування вказаних обставин судом першої інстанції, на думку апелянта, свідчить про формальний підхід до з`ясування фактичних обставин цієї справи, а судове рішення ґрунтується переважно на правовій позиції позивача без урахування доводів та аргументів, наданих представником відповідача. Таким чином, апелянт вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.01.2026 підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, оскільки невірне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права призвело до неправильного вирішення справи.
Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому вона, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Зазначила, що у спірних правовідносинах між ГУ ДПС у Харківській області та ОСОБА_1 судовими рішеннями у справах №820/1848/17, №520/9940/23 була встановлена протиправність дій відповідачів (та їх правових попередників) що на момент звернення 30.09.2021 до ГУ ДПС у Харківській області із заявою про перехід на спрощену систему оподаткування, як платник єдиного податку 2 групи, у відповідача були відсутні підстави для відмови в застосуванні спрощеної системи оподаткування та анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з Реєстру платників єдиного податку фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 . В той же час, період, який охоплює час з моменту скасування реєстрації платником єдиного податку до фактичного виконання судового рішення відповідачем щодо поновлення у Реєстрі платників єдиного податку фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 передбачає, що в цей темпоральний період (з 01.10.2021 по 29.04.2024 - дата виконання судового рішення у справі №520/9940/23 від 11.10.2023 після набрання рішенням законної сили) позивачка була протиправно позбавлена правового статусу платника єдиного податку, а тому доводи апелянта про обов`язок подавати в цей період декларації як платник єдиного податку є безпідставними та необґрунтованими. В порядку виконання судового рішення, що набрало законної сили Начальник Київської ДПІ ГУ ДПС у Харківській області Олександр Сметанін 29.04.2024 склав витяг №2420313400048 щодо фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 , та застосування спрощеної системи оподаткування з 01.10.2021. Отже, висновок, що фізична особа – підприємець ОСОБА_1 порушила вимоги чинного податкового законодавства щодо несвоєчасного подання податкової декларації платника єдиного податку за 2021, 2022, 2023 роки комісії ГУ ДПС у Харківській області є хибним та протиправним.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 була зареєстрована як фізична особа - підприємець з 30.09.2021 до 09.08.2024. З 01.10.2021 обліковувалася платником єдиного податку 2 групи.
03.12.2021 відповідач анулював реєстрацію через наявність податкового боргу (земельний та транспортний податки). 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду у справі №520/9940/23 від 11.10.2023 (набрало законної сили 12.02.2024) за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області, зокрема, було визнано протиправними дії Головного управління ДПС у Харківській області від 03.12.2021 щодо надання відмови в застосуванні спрощеної системи оподаткування та анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з Реєстру платників єдиного податку фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , з 01.10.2021 та зобов`язано Головне управління ДПС у Харківській області внести до реєстру (відновити відомості у реєстрі) платників єдиного податку щодо фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 , як платника єдиного податку 2 групи, з 01.10.2021.
На виконання рішення суду, реєстрацію відновлено 29.04.2024, що підтверджується витягом №2420313400048.
09.08.2024 позивач припинила господарську діяльність фізичної особи-підприємця, що підтверджується відомостями з Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. 
На підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 розділу І ПК України, у порядку, встановленому статтею 76 та статтею 86 розділу ІІ ПК України, відповідачем проведено камеральну перевірку з питання дотримання термінів подання податкових декларацій платника єдиного податку фізичною особи – підприємцем ОСОБА_1 .
У ході камеральної перевірки встановлено порушення вимог підпункту 49.18.3 пункту 49.18 статті 49 глави 2 розділу ІІ Кодексу, пункту 294.1 статті 294, пункту 296.2 статті 296 розділу ХІV Кодексу, а саме: несвоєчасне подання податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 2021 рік (граничний термін подання - 01.03.2022, фактично подана 23.05.2024), за 2022 рік (граничний термін подання 01.03.2023, фактично подана 23.05.2024), за 2023 рік (граничний термін подання - 29.02.2024, фактично подана 23.05.2024).
За порушення підпунктів 49.18.3 пункту 49.18 статті 49 глави 2 розділу ІІ Кодексу, пункту 294.1 статті 294 та пункту 296.2 статті 296 розділу ХІV Кодексу, за кожне несвоєчасне подання (не подання) передбачено фінансову відповідальність пунктом 120.1 статті 120 глави ІІ розділу ІІ Кодексу.
За результатами камеральної перевірки складено акт від 26.06.2025 №28289/20-40-24-20-06, на підставі якого, прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 25.07.2025 №0/37133/2420 на суму 1020 грн (по 340 грн за кожне несвоєчасне подання декларацій).
Позивачем на адресу ГУ ДПС у Харківській області було направлено письмове заперечення від 07.07.2025 (вх. ГУ ДПС від 07.07.2025 №54404/6/ЕКП/53) та надані пояснення щодо вказаного акту камеральної перевірки від 26.06.2025 №28289/20-40-24-20-06.
25.07.2025 засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 отримала лист ГУ ДПС у Харківській області (№11248/6/20-40-24-20-14 від 17.07.2025) з тексту якого вбачається, що за результатом розгляду заперечення ФОП ОСОБА_1 щодо акту камеральної перевірки ГУ ДПС від 26.06.2025 №28289/20-40-24-20-06 прийнято рішення висновки акту в частині порушень залишити без змін.
31.07.2025 ОСОБА_1 отримала податкове-повідомлення рішення ГУ ДПС у Харківській області від 25.07.2025 №0/37133/2420, яке вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню, у зв`язку із чим звернулась до суду із цим позовом.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що після прийняття рішення суду у справі №520/9940/23 на користь фізичної особи-підприємця щодо скасування рішення контролюючого органу про анулювання реєстрації платника єдиного податку, позивачу необхідно було подати декларацію за звітний період, який припадав на період судового оскарження, в якому настав граничний термін подання такої декларації, то в такому випадку за несвоєчасне подання декларації до фізичної особи-підприємця – платника єдиного податку не застосовується фінансова відповідальність у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів), встановлених ПК України, адже неподання таких декларацій спричинено протиправними діями контролюючого органу, про що установлено у адміністративній справі №520/9940/23, а відтак звільняє позивача від фінансової відповідальності за вчинення податкових правопорушень – за несвоєчасне подання декларації платника єдиного податку.
Щодо строків перевірки відповідно до пункту 76.3 статті 76 ПК України, суд зазначив, що камеральна перевірка проводиться протягом 30 календарних днів з дня подання декларацій. Декларації подано 23.05.2024, камеральну перевірку проведено 26.06.2025, що перевищує строк, встановлений ПК України. Протиправність проведення камеральної перевірки поза межами граничного строку обумовлює безпідставність визначення податкового правопорушення і, як наслідок цього, безпідставність застосування штрафу.
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені в апеляційній скарзі, правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів встановила таке.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані ПК України.
Цим Кодексом передбачено функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику (пункт 1.1 статті 1 ПК України).
Зокрема, як встановлено підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України, контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
У розумінні підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України, камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, даних СОД РРО, даних Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального та Єдиного реєстру ліцензіатів з виробництва та обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини та рідин, що використовуються в електронних сигаретах.
Предметом камеральної перевірки також може бути, окрім іншого, своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків).
Відповідно до пункту 76.1 статті 76 ПК України, камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.
З аналізу вказаних положень ПК України слідує, що камеральна перевірка є одним з видів податкових перевірок, нормативно встановлених пунктом 75.1 статті 75 ПК України, та за своєю правовою сутністю є формою поточного документального контролю за дотриманням платником вимог податкового законодавства на підставі декларацій та інших документів податкової звітності, одержаних від платника.
При цьому будь-якого окремого рішення для проведення даного виду перевірки не вимагається, оскільки подання фіскально зобов`язаною особою податкової звітної документації автоматично виступає юридичним фактом для перевірки її достовірності.
Виходячи з наведених норм ПК України, предметом камеральної перевірки є лише податкова звітність, тобто відомості, зазначені у відповідній податковій звітності та їх відповідність інформації, яка міститься в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.
Під час проведення камеральної перевірки не можуть перевірятися інші питання, крім перевірки податкової звітності суцільним рядком. Документами, що мають відношення до такої перевірки, є саме податкові декларації (розрахунки) і ніякі інші. Якщо ж під час проведення камеральної перевірки буде виявлено порушення податкового законодавства, податковий орган має право призначити та провести документальну (виїзну, невиїзну або планову чи позапланову) перевірку платника податків.
Камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання, крім камеральної перевірки податкової декларації або уточнюючого розрахунку (у разі подання), у складі яких подано заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, строк проведення якої визначений статтею 200 цього Кодексу. Камеральна перевірка з інших питань проводиться з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу (пункт 76.3 статті 76 ПК України).
Пунктом 49.1 статті 49 ПК України встановлено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені ПК України строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.
Платник податків зобов`язаний за кожний встановлений ПК України звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог ПК України подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Цей абзац застосовується до всіх платників податків, в тому числі платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності (пункт 49.2 статті 49 ПК України).
Підпунктом 49.18.3. пункту 49.18. статті 49 ПК України визначено, що податкові декларації крім випадків, передбачених ПК України, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному року, крім випадків, передбачених підпунктом 49.18.4 цього пункту - протягом 60 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року.
Згідно з пунктом 294.1 статті 294 ПК України податковим (звітним) періодом для платників єдиного податку першої, другої та четвертої груп є календарний рік.
Пунктом 296.2 статті 296 ПК України визначено, що платники єдиного податку першої та другої груп подають до контролюючого органу податкову декларацію платника єдиного податку у строк, встановлений для річного податкового (звітного) періоду, в якій відображаються обсяг отриманого доходу, щомісячні авансові внески, визначені пунктом 295.1 статті 295 цього Кодексу, а також відомості про суми єдиного внеску, нарахованого, обчисленого і сплаченого в порядку, визначеному законом для даної категорії платників.
Пунктом 120.1 статті 120 ПК України передбачено, що за неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 ПК України) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, платежі, контроль за сплатою яких покладено на контролюючі органи, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено ПК України, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 340 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.
Як свідчать матеріали справи, на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 розділу І ПК України, у порядку, встановленому статтею 76 та статтею 86 розділу ІІ ПК України, проведено камеральну перевірку з питання дотримання термінів подання податкових декларацій платника єдиного податку фізичною особи – підприємцем ОСОБА_1 .
В ході камеральної перевірки встановлено порушення вимог підпункту 49.18.3 пункту 49.18 статті 49 глави 2 розділу ІІ Кодексу, пункту 294.1 статті 294, пункту 296.2 статті 296 розділу ХІV Кодексу, а саме: несвоєчасне подання податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 2021 рік (граничний термін подання - 01.03.2022, фактично подана 23.05.2024), за 2022 рік (граничний термін подання 01.03.2023, фактично подана 23.05.2024), за 2023 рік (граничний термін подання - 29.02.2024, фактично подана 23.05.2024).
За порушення підпунктів 49.18.3 пункту 49.18 статті 49 глави 2 розділу ІІ Кодексу, пункту 294.1 статті 294 та пункту 296.2 статті 296 розділу ХІV Кодексу, за кожне несвоєчасне подання (не подання) передбачено фінансову відповідальність пунктом 120.1 статті 120 глави ІІ розділу ІІ Кодексу.
За результатами камеральної перевірки складено акт від 26.06.2025 №28289/20-40-24-20-06, на підставі якого, прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 25.07.2025 №0/37133/2420 на суму 1020 грн. (по 340 грн за кожне несвоєчасне подання декларацій).
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що несвоєчасність подання декларацій 23.05.2024 спричинена протиправними діями відповідача, який 03.12.2021 анулював її реєстрацію як платника єдиного податку з 01.10.2021, що унеможливило подання звітності. Ці дії визнані протиправними рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.10.2023 у справі №520/9940/23, яке набрало законної сили 12.02.2024. Реєстрацію відновлено 29.04.2024 витягом №2420313400048. Після відновлення реєстрації 23.05.2024 позивачем було подано декларації платника єдиного податку фізичної особи - підприємця за 2021, 2022 та 2023 роки.
Вважає, що в даному конкретному випадку за несвоєчасне подання декларацій до неї як до фізичної особи - підприємця - платника єдиного податку не повинна застосовуватися фінансова відповідальність у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів), встановлених ПК України, оскільки діяння є наслідком саме неправомірних дій контролюючого органу.
В свою чергу відповідач зазначає, що анулювання реєстрації не звільняє від обов`язку подання декларацій.
Надаючи оцінку таким доводам учасників справи, колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до пункту 295.8 статті 295 ПК України у разі припинення платником єдиного податку провадження господарської діяльності податкові зобов`язання із сплати єдиного податку нараховуються такому платнику до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому анульовано реєстрацію за рішенням контролюючого органу на підставі отриманого від державного реєстратора повідомлення про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності.
У разі анулювання реєстрації платника єдиного податку за рішенням контролюючого органу податкові зобов`язання із сплати єдиного податку нараховуються такому платнику до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому проведено анулювання реєстрації.
Аналіз положень пункту 295.8 статті 295 ПК України свідчить про те, що анулювання реєстрації платника єдиного податку відбувається з дати виключення такої особи з Реєстру платників єдиного податку та має наслідком втрату статусу платника єдиного податку і права на застосування спрощеної системи оподаткування.
Відповідно, починаючи з такої дати, особа не є суб`єктом правовідносин, врегульованих главою 1 розділу XIV ПК України, а тому обов`язки, передбачені для платника єдиного податку, зокрема щодо подання декларації платника єдиного податку (пункт 296.2 статті 296, пункт 300.1 статті 300 ПК України), на неї не поширюються, оскільки такі обов`язки невід`ємно пов`язаними з наявністю відповідного податкового статусу.
Разом із тим, у разі скасування рішення контролюючого органу таке рішення вважається недійсним з моменту його прийняття. У випадку визнання протиправним та скасування рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку, особа вважається такою, що безперервно перебувала на спрощеній системі оподаткування. Це зумовлює ретроспективне відновлення правового статусу платника єдиного податку та покладає на контролюючий орган обов`язок внести відповідні зміни до Реєстру платників єдиного податку, зокрема шляхом скасування дати виключення такої особи з Реєстру.
Водночас, неподання податкової звітності у період дії такого протиправного рішення не може кваліфікуватися як порушення податкового законодавства, оскільки було зумовлене відсутністю у платника відповідного правового статусу.
За таких обставин застосування до платника податку фінансової відповідальності за неподання або несвоєчасне подання податкової звітності платника єдиного податку є неправомірним, що узгоджується з положеннями підпункту 112.8.4 пункту 112.8 статті 112 ПК України.
З матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа - підприємець з 30.09.2021 до 09.08.2024. З 01.10.2021 обліковувалася платником єдиного податку 2 групи.
03.12.2021 відповідач анулював реєстрацію через наявність податкового боргу (земельний та транспортний податки). 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду у справі №520/9940/23 від 11.10.2023 (набрало законної сили 12.02.2024) за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області, зокрема, було визнано протиправними дії Головного управління ДПС у Харківській області від 03.12.2021 щодо надання відмови в застосуванні спрощеної системи оподаткування та анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з Реєстру платників єдиного податку фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , з 01.10.2021 та зобов`язано Головне управління ДПС у Харківській області внести до реєстру (відновити відомості у реєстрі) платників єдиного податку щодо фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 , як платника єдиного податку 2 групи, з 01.10.2021.
На виконання рішення суду, реєстрацію відновлено 29.04.2024 витягом №2420313400048.
Колегія суддів зазначає, що після відновлення статусу платника єдиного податку позивач виконала обов`язок щодо подання податкових декларацій. Так, після набрання законної сили судовим рішенням у справі №520/9940/23 та його фактичного виконання контролюючим органом (29.04.2024 - поновлення реєстрації платника єдиного податку) позивач 23.05.2024 подала податкові декларації платника єдиного податку за спірний податковий (звітний) період - 2021, 2022, 2023 роки, який припадав на період судового оскарження, у якому настав граничний строк подання таких декларацій.
Відповідно до пункту 300.1 статті 300 ПК України платники єдиного податку несуть відповідальність відповідно до цього Кодексу за правильність обчислення, своєчасність та повноту сплати сум єдиного податку, а також за своєчасність подання податкових декларацій.
Згідно з підпунктом 112.8.4 пункту 112.8 статті 112 ПК України обставинами, що звільняють від фінансової відповідальності за вчинення податкових правопорушень та порушення іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, є: вчинення діяння (дії або бездіяльності) внаслідок незаконних рішень, дій або бездіяльності контролюючих органів.
З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що у спірних правовідносинах відсутні правові підстави для притягнення позивача до фінансової відповідальності за несвоєчасне подання податкових декларацій платника єдиного податку, оскільки таке порушення було безпосередньо спричинене протиправними діями контролюючого органу, що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили.
Що стосується висновків суду першої інстанції про те, що камеральну перевірку ГУ ДПС могло провести виключно в межах 30 календарних днів з дня подання податкових декларацій позивачем, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до пункту 76.3 статті 76 ПК України камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання, крім камеральної перевірки податкової декларації або уточнюючого розрахунку (у разі подання), у складі яких подано заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, строк проведення якої визначений статтею 200 цього Кодексу.
Камеральна перевірка з інших питань проводиться з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу.
Аналіз наведеної вище норми свідчить про те, що у пункті 76.3 статті 76 ПК України законодавець встановив для контролюючого органу два строки, у які може бути проведена камеральна перевірка. Розмежування цих строків здійснюється за предметом камеральної перевірки: 1) камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, за днем їх фактичного подання; 2) камеральна перевірка з інших питань проводиться з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу.
У практиці Верховного Суду наявні висновки щодо застосування абзацу другого пункту 76.3 статті 76 ПК України у контексті розуміння інших питань, які можуть бути предметом камеральної перевірки, а строк для її проведення визначається з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 ПК України. 
Верховний Суд до інших питань послідовно відносить питання своєчасності сплати грошових зобов`язань (зокрема, постанова Верховного Суду від 24 липня 2023 року у справі №821/850/18), своєчасності реєстрації податкових накладних в ЄРПН (зокрема постанови Верховного Суду від 12 серпня 2021 року у справі №240/2549/19, від 04 березня 2021 року у справі № 820/3499/17, від 17 липня 2020 року у справі №826/4776/17).
За змістом статті 76 ПК України камеральна перевірка, яка проводиться в межах 30 календарних днів, є обов`язковою і стосується усієї податкової звітності суцільним порядком. Під час саме такої перевірки можуть бути перевірені усі показники податкової звітності на предмет арифметичного, методологічного та/або логічного зв`язку, узгодженості відповідних показників поточного періоду, їх зіставлення з показниками попередніх періодів.
В межах спірних правовідносин контролюючий орган здійснив перевірку своєчасності подання податкової звітності та встановив порушення позивачем строків подання податкових декларацій платника єдиного податку за 2021, 2022, 2023 роки.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що в Акті камеральної перевірки безпосередньо вказано, що перевірка стосувалася саме податкових декларацій платника єдиного податку за 2021, 2022, 2023 роки, а його висновки ґрунтуються на порушенні позивачем строків подання відповідних податкових декларацій.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що такі питання за своїм змістом охоплюються вжитою у абзаці першому пункту 76.3 статті 76 ПК України конструкцією «камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку», адже не стосуються інших питань, що зазначені в абзаці 2 підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України.
Тому питання своєчасності подання податкових декларацій, а так само перевірка правильності їх заповнення могли бути предметом камеральної перевірки виключно в межах 30 календарних днів, що, в даному випадку, настає за днем їх фактичного подання. 
Отже, таку камеральну перевірку ГУ ДПС у Харківській області могло провести виключно в межах 30 календарних днів з дня подання податкових декларацій позивачем, про що правильно зазначив суд першої інстанції.
З акту про результати камеральної перевірки податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 вбачається, що контролюючим органом податкові декларації отримані 23.05.2024, тобто з дня їх фактичного подання така камеральна перевірка мала бути проведена до 24.06.2024. Однак, акт №28289/20-40-24-20-06 за результатом такої перевірки складено 26.06.2025, тобто поза межами строку перевірки визначених нормами ПК України.
Протиправність проведення камеральної перевірки поза межами граничного строку обумовлює безпідставність визначення податкового правопорушення і, як наслідок цього, безпідставність застосування штрафу.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №824/51/16-а.
Отже, провівши камеральну перевірку податкових декларацій поза межами встановленого законодавством граничного строку з формалізацією її результатів у відповідному акті, на підставі якого прийнято спірне податкове повідомлення-рішення, відповідач діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачений ПК України, тому таке порушення є істотним, призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правові наслідки такої перевірки. 
Акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 КАС України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом.
З огляду на те, що допущені контролюючим органом порушення вимог закону призводять до відсутності правових наслідків, правильним є висновок суду першої інстанції, що оспорюване податкове повідомлення-рішення від 25.07.2025 №0/37133/2420 є протиправним і таким, що підлягає скасуванню.
Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, тому не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
Згідно з частиною 1 статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.01.2026 по справі №520/27246/25 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.
З урахуванням того, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, колегія суддів вважає, що відсутні в розумінні ст.139 КАС України правові підстави для розподілу судових витрат по даній справі. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.01.2026 по справі № 520/27246/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		М.О. Семененко 	
Судді	   	З.Г. Подобайло   І.С. Чалий