ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

12 червня 2026 року	Справа №160/6284/26 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді	Прудника С.В. 	 	
розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою позивача-1: ОСОБА_1 , позивача-2: ОСОБА_2 в особі представника Мацкевича Дениса Анатолійовича до Міністерства оборони України, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

16.03.2026 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла сформована 13.03.2026 року через систему “Електронний суд” позовна заява позивача-1: ОСОБА_1 , позивача-2: ОСОБА_2 в особі представника Мацкевича Дениса Анатолійовича до Міністерства оборони України, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій представник позивача з урахуванням уточненої позовної заяви на виконання вимог ухвал суду від 23.03.2026 року та від 06.04.2026 року просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Міністерство оборони, яка полягає у не розгляді заяв поданих ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 та ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 , які є батьками старшого солдата ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 про призначення та виплати одноразової грошової допомоги загиблого під час виконання обов`язків військової служби в районі бойових дій в розмірі 15 000 000 грн. у рівних частках кожному; 
- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 та ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , які є батьками старшого солдата ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНКОПП НОМЕР_3 загиблого під час виконання обов`язків військової служби одноразову грошову допомогу, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року та Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей в розмірі 15 000 000 грн у рівних частках кожному.
В обґрунтування позовних вимог представник позивачів зазначив, що позивачі ОСОБА_1 є матір`ю та ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проходив військову службу за контрактом у Збройних Силах України у складі військової частини НОМЕР_4 . Як зазначено у позовній заяві, старший солдат ОСОБА_3 загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 під час виконання обов`язків військової служби в районі ведення бойових дій, що підтверджується свідоцтвом про смерть та сповіщенням про смерть військовослужбовця. За результатами службового розслідування встановлено, що загибель військовослужбовця пов`язана із захистом Батьківщини та настала під час виконання ним обов`язків військової служби, а члени його сім`ї, батьки та утриманці мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги відповідно до чинного законодавства. Представник позивачів вказав, що 06.11.2025 року ОСОБА_2 , а 12.11.2025 року ОСОБА_1 звернулися до ІНФОРМАЦІЯ_4 із заявами про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю їхнього сина під час проходження військової служби. Вказані заяви були подані як засобами електронного зв`язку, так і в письмовій формі. На думку представника позивачів, станом на момент звернення до суду подані заяви залишилися без розгляду, а рішення щодо призначення або відмови у призначенні одноразової грошової допомоги Міністерством оборони України не приймалося, чим допущено протиправну бездіяльність та порушено право позивачів на отримання гарантованої державою соціальної виплати. Посилаючись на положення Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, представник позивачів вважає, що позивачі як батьки загиблого військовослужбовця мають право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю сина під час виконання обов`язків військової служби, у зв`язку з чим просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.03.2026 року зазначена вище справа розподілена та 17.03.2026 року передана судді Пруднику С.В. 
23.03.2026 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від означену позовну заяву залишено без руху. Позивачу надано було строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 5 (п`яти) робочих днів, з моменту отримання копії даної ухвали, шляхом надання до суду: оригіналу документа про сплату судового збору в розмірі 13 312 грн. та позовної заяви та її копіями, а також із доказами її направлення іншим учасникам справи, у відповідності до вимог ст. 160 КАС України з максимально чітко і зрозуміло сформованими позовними вимогами виходячи із приписів ст. 5 КАС України із зазначенням обґрунтованого змісту позову та хто є саме позивачем (позивачами); зазначенням відомостей щодо: вжиття заходів досудового врегулювання спору - у випадку, якщо законом встановлений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.
Так, на виконання вимог ухвали суду від 31.03.2026 року, від представника позивача Мацкевича Дениса Анатолійовича до суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, до якої було долучено підтвердження щодо сплати судового збору у сумі 13 313 грн.
06.04.2026 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків позовної заяви на 5 (п`ять) робочих днів з дня отримання копії цієї ухвали, що викладені в ухвалі суду від 23.03.2026 року. Позивачу надано було строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 5 (п`яти) робочих днів, з моменту отримання копії даної ухвали, шляхом подання до суду: позовної заяви та її копіями, а також із доказами її направлення іншим учасникам справи, у відповідності до вимог ст. 160 КАС України з максимально чітко і зрозуміло сформованими позовними вимогами виходячи із приписів ст. 5 КАС України із зазначенням обґрунтованого змісту позову та хто є саме позивачем (позивачами) із вірним найменуванням відповідача (відповідачів); зазначенням відомостей щодо наявності або відсутності електронного кабінету у позивача (позивачів) та відповідача (відповідачів).
Так, на виконання вимог ухвал суду від 23.03.2026 року та від 06.04.2026 року від представника позивачів Мацкевича Дениса Анатолійовича до суду надійшла уточнена позовна заява із доказами її направлення іншим учасникам справи.
Відтак, в установлений строк ухвалами суду від 23.03.2026 року та від 06.04.2026 року, представник позивачів усунув недоліки позовної заяви.
13.04.2026 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження в адміністративній справі №160/6891/26 та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. 
21.04.2026 року від Міністерства оборони України до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив щодо задоволення позовних вимог. В обґрунтування своєї правової позиції відповідач зазначив, що з матеріалів позовної заяви вбачається, що позивачі посилаються на направлення 06.11.2025 року та 12.11.2025 року на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_4 заяв про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю їхнього сина. Водночас, на думку відповідача, долучені до позовної заяви матеріали підтверджують лише формування електронних листів, але не містять належних доказів їх надсилання чи отримання адресатом. Також відсутні докази подання письмових заяв, про які зазначають позивачі. Крім того, відповідач послався на лист Головного управління соціальної підтримки від 20.04.2026 №220/13/5077, відповідно до якого станом на 20.04.2026 року документи та заяви ОСОБА_2 від 06.11.2025 року та ОСОБА_1 від 12.11.2025 року про виплату одноразової грошової допомоги до Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України не надходили та на розгляд Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, не подавалися. З огляду на наведене відповідач вважає, що позивачі не зверталися безпосередньо до Міністерства оборони України із заявами про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, а тому Міністерство оборони України не могло допустити бездіяльності щодо їх розгляду. Також відповідач зазначив, що Міністерство оборони України не є належним відповідачем у даній справі, оскільки спірні заяви, за твердженням самих позивачів, подавалися до ІНФОРМАЦІЯ_4 , а не до Міністерства оборони України. Щодо вимоги про зобов`язання призначити та виплатити одноразову грошову допомогу відповідач вказав, що вирішення питання про призначення або відмову у призначенні такої допомоги належить до компетенції уповноваженого органу та здійснюється у порядку, визначеному законодавством. Відповідач послався на практику Верховного Суду щодо недопустимості втручання суду у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень, а також зазначив, що відповідно до Порядку, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 25.01.2023 №45, за результатами розгляду поданих документів уповноважений орган може прийняти рішення про призначення одноразової грошової допомоги, відмову у її призначенні або повернення документів на доопрацювання. На підставі викладеного Міністерство оборони України просило суд відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.
27.04.2026 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відмовлено у задоволенні клопотання представника Міністерства оборони України Літвіна Сергія Миколайовича про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.
05.05.2026 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відмовлено у задоволенні клопотання представника позивачів Мацкевича Дениса Анатолійовича про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів.
20.05.2026 року від ІНФОРМАЦІЯ_4 до суду надійшли письмові пояснення щодо позову, в яких третя особа зазначила, що відповідно до чинного законодавства призначення та виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця здійснюються у порядку, визначеному постановами Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013, №168 від 28.02.2022 та наказом Міністерства оборони України від 25.01.2023 №45. Третя особа вказала, що прийом заяв та комплекту необхідних документів для призначення одноразової грошової допомоги покладено на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, при цьому документи повинні бути подані заявником особисто та оформлені відповідно до встановлених вимог. За твердженням ІНФОРМАЦІЯ_5 , позивачі – батьки загиблого військовослужбовця ОСОБА_3 – із заявою та комплектом документів про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у встановленому законодавством порядку до територіального центру не зверталися. Також третя особа повідомила, що із відповідною заявою та необхідними документами до ІНФОРМАЦІЯ_5 звернулася дружина загиблого військовослужбовця ОСОБА_4 , яка діяла у власних інтересах та в інтересах неповнолітнього сина загиблого ОСОБА_5 . Вказані документи були передані для подальшого опрацювання до ІНФОРМАЦІЯ_6 за вхідним №261 від 07.01.2026 року. З огляду на наведене, третя особа вважає дії Міністерства оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_4 правомірними, а позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. Крім того, третя особа просила суд пропущений строк на подання пояснень.
Щодо клопотання про поновлення пропущеного строку для подання пояснень, суд виходить із наступного.
Відповідно до частини першої статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Суд звертає увагу, що фактичні обставини справи дають підстави для висновку, що заявник саме пропустив процесуальний строк на подання пояснення, з огляду на що клопотання належить задовольнити, визнавши при цьому поважними причини пропуску вказаного строку та як наслідок, долучити до матеріалів справи подані заявником пояснення.
10.06.2026 року до суду від представника позивача Ілляхової Тетяни Петрівни – представника ОСОБА_6 до суду надійшла заява про розгляд справи без участі позивачів та їх представника.
У судове засідання 10.06.2026 року сторони не прибули.
Слід зазначити, що за приписами ч. 2 ст. 205 КАС України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; необхідність витребування нових доказів, у випадку, коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їхні представники.
В свою ж чергу, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 205 КАС України).
Частина 4 статті 229 КАС України передбачає, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п. 1 ч. 3 ст. 205 КАС України).
Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Враховуючи вищезазначене та відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених статтею 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.
Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні”, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
В подальшому указами Президента України воєнний стан неодноразово продовжувався та не скасований.
Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Беручи до уваги оголошення воєнного стану в Україні та неможливість забезпечити безпеку життя і здоров`я учасників процесу безпосередньо у судовому засіданні через відсутність бомбосховища у приміщенні суду, враховуючи те, що сторонами неодноразово надавалися пояснення на підтвердження своєї правової позиція, а також те, що наявних в матеріалах справи письмових доказів достатньо для вирішення справи по суті та немає перешкод для розгляду справи в порядку письмового провадження, задля захисту життя та здоров`я учасників справи, суд не вбачає підстав для відкладення чи перенесення розгляду справи та розглядає справу в порядку письмового провадження.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 18.07.2024 року між Міністерством оборони України в особі: командира військової частини НОМЕР_5 (посада, найменування військової частини полковника ОСОБА_7 з одного боку, та громадянином України (військовослужбовцем): ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу на три роки.
З лікарського свідоцтва про смерть №4497 від 11.08.2025 року КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної ради вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Відповідно до довідки про причину смерті від 11.08.2025 року до форми №106/о №4497, датою смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є 10.08.2025 року, який отримав множинні осколкові поранення голови, шиї, тулуба, нижніх кінцівок з ушкодженням внутрішніх органів.
Відповідно до свідоцтва про смерть від 15.08.2025 року (Серія НОМЕР_6 ), ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 39 років, про що 15.08.2025 року складено відповідний актовий запис №12724.
11.08.2025 року полковником ОСОБА_8 на адресу дружини ОСОБА_4 направлено сповіщення сім`ї №129, в якому сповіщено зі скорботою про те, що чоловік ОСОБА_4 , старший солдат ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , старший навідник 1 мінометного взводу мінометної батареї НОМЕР_7 батальйону територіальної оборони в/ч НОМЕР_4 , загинув ІНФОРМАЦІЯ_7 від поранень отриманих під час виконання бойового завдання по відбиттю агресії рф, в районі н.п. Новоадріївка, Пологівського р-н., Запорізької області. За час проходження військової служби зарекомендував себе тільки з позитивної сторони, до виконання військового обов`язку відносився сумлінно і був зразком для захисників БАТЬКІВЩІНИ. Це Сповіщення є підставою для подання документів для призначення пенсії (матеріальної допомоги) і надання пільг в установленому законодавством порядку.
З свідоцтва про поховання від 18.08.2025 року №1.63298 вбачається, що ОСОБА_3 відповідно до свідоцтва про смерть № НОМЕР_6 похований 18.08.2025 року на ділянці № НОМЕР_8 , Байкове кладовище, розміщення в АДРЕСА_1 .
З акту службового розслідування від 07.09.2025 року №1655/20693-в, який затверджено командиром військової частини НОМЕР_4 вбачається, що: 4.1. Службове розслідування вважати закінченим. 4.2. Вважати загибель старшого навідника 1 мінометного взводу мінометної батареї НОМЕР_7 батальйону територіальної оборони військової частини НОМЕР_4 старшого солдата ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ПН - НОМЕР_3 такою, що сталась під час виконання обов`язків військової служби, в районі бойових дій, пов`язана із захистом Батьківщини, загибель не пов`язана з вчиненням злочину чи адміністративного правопорушення, не є наслідком вчинення у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, не є наслідком навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження. 4.3. Вважати, що члени сім`ї, батьки та утриманці старшого солдата ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ІПН - НОМЕР_3 , мають право на призначення та отримання належних їм одноразових грошових виплат (допомог) - відповідно до пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 р. №168 «Про питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» тата відповідно до ст. 161 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
З наказу командира військової частини НОМЕР_4 від 07.09.2025 року №1434 (з основної діяльності) «Про результати службового розслідування за фактом загибелі старшого солдата ОСОБА_3 » вбачається, що: 1. Вважати старшого солдата ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ПН - НОМЕР_3 таким, що помер в Запорізькій обласній клінічній лікарні 10.08.2025 року внаслідок поранень, отриманих 09.08.2025 під час виконання бойового завдання в районі н. п. Новоандріївка Пологівського району Запорізької області, під час виконання обов`язків військової служби із захисту Батьківщини, в районі бойових дій. 2. Вважати, що члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого старшого солдата ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН - НОМЕР_3 , мають право на призначення та отримання одноразової грошової компенсації та додаткової винагороди відповідно до статті 15 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” (зі змінами та доповненнями) та відповідно до пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року начальницького №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану".
Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_4 від 17.10.2025 року № 1655/1/718/р про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, остання видана ОСОБА_2 про те, що загиблий (померлий) ОСОБА_9 дійсно брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в межах Оріхівська міська громада Пологівського району Запорізької області (найменування населених пунктів, районів, областей) Підстава: бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_9 дек від 01.08.2025; бойове розпорядження командира 1 6Тро в/ч НОМЕР_4 БР №3 дек від 26.07.2025р.; запис в журналі бойових дій 1 Б Тро військової частини НОМЕР_4 (№412 дек, розпочатий 26.07.2025), записи том 1 за 10.08.2025 р.; свідоцтво про смерть серія НОМЕР_10 від 15.08.2025., наказ командира військової частини НОМЕР_4 №279 від 23.09.2025р. Ця довідка є підставою для надання особі статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України.
Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_4 від 17.10.2025 року № 1655/1/741/р про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України остання видана ОСОБА_1 про те, що загиблий (померлий) ОСОБА_9 старший солдат дійсно брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в межах Оріхівська міська громада Пологівського району Запорізької області. Підстава: бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_11 №14816дск від 01.08.2025: бойове розпорядження командира 1 6ТРО в/ч НОМЕР_4 БР №3 дек від 26.07.2025р.; запис в журналі бойових дій 1 Б Тро військової частини НОМЕР_4 (№412 дек, розпочатий 26.07.2025), записи том 1 за 10.08.2025 р.; свідоцтво про смерть серія НОМЕР_6 від 15.08.2025., наказ командира військової частини НОМЕР_4 №279 від 23.09.2025р. Ця довідка є підставою для надання особі статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України.
Відповідно до протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії №2025-1210-1422-2680-7 від 10.12.2025 року: ВСТАНОВЛЕНО: 3. Прізвище, ім`я, по батькові: ОСОБА_9 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП (серія (за наявності) та номер паспорта для осіб, які відмовились від РНОКПП (відповідно до закону)): НОМЕР_3 , військове звання: старший солдат, призваний у Збройні сили: ІНФОРМАЦІЯ_8 , старший навідник 4. Дані про проходження військової служби у Збройних Силах: дата призову відомості відсутні. 11.08.2025 виключений зі списків особового складу частини 4.1. Перебування на фронті (час входження частин до складу діючої армії, з зазначенням № сторінок переліку ГШ, участь в бойових діях у складі військової частини та країни, де велись бойові дії): 09.08.2025 4.2.Участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, випробуваннях ядерної зброї, регламентованих роботах з ядерними зарядами: 4.3. Знаходився на лікуванні у військовому лікувальному закладі № в/ч, НОМЕР_12 , ОВГ та інші): 4.4. Звільнений із Збройних Сил: 11.08.2025 у зв`язку зі смертю 5. Діагноз на підставі ст. графи наказу: Уперше оглянутий МСЕК / ЕКОПФО: Дата смерті, причина смерті: ІНФОРМАЦІЯ_9 , Множинні осколкові поранення голови, шиї, тулуба, нижніх кінцівок з ушкодженням внутрішніх органів. Шок.
13.12.2025 року за вих. №598/6/30287 військово-лікарською комісією Збройних Сил України на адресу ОСОБА_10 направлено копію протоколу від 10.12.2025 року №2025-1210-1422-2680-7 електронного засідання військово-лікарської Центральної комісії причинного військово-лікарської комісії ЗС України щодо встановлення старшого солдата зв`язку поранення, яке призвело до смерті та причини смерті ОСОБА_3 1986 р.н. із захистом Батьківщини.
Як свідчать матеріали справи, позивачі: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 03.10.1986 року (Серія НОМЕР_13 ).
06.11.2025 року ОСОБА_2 , через довірену особу ОСОБА_11 звернувся до начальника ІНФОРМАЦІЯ_10 ОСОБА_12 на офіційну адресу електронної пошти: E-mail: ІНФОРМАЦІЯ_11 із заявою про виплату грошової допомоги у розмірі 15 000 000 грн у зв`язку із загибеллю його сина військовослужбовця, старшого солдата, старшого навідника 1 мінометного взводу мінометної батареї 1 (першого) батальйону територіальної оборони військової частини НОМЕР_4 ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Одночасно було подано письмову заяву, але у ТЦК не надали доказів підтвердження отримання заяви.
Заява була підписана ЕЦП, що підтверджено протоколом електронного підпису документу.
Так, до заяви були додані наступні документи: 1. копію паспорта громадянина України ОСОБА_2 ; 2. копію картки платника податків ОСОБА_2 ; 3. копію довіреності ОСОБА_11 , яка надана ОСОБА_2 на представлення його інтересів у органах державної влади; 4. копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 ; 5. копію паспорта громадянина України ОСОБА_11 ; 6. копію картки платника податків ОСОБА_11 ; 7. копію свідоцтва про смерть ОСОБА_3 НОМЕР_10 від 15.08.2025 року; 8. копію довідки про причину смерті ОСОБА_3 від 11.08.2025 року №4497; 9. копію контракту на військову службу у Збройних силах України, який було укладено з ОСОБА_3 ; 10. сповіщення сім`ї №129 від 11.08.2025 року, яке підписане підполковником ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_8 ; 11. довідку про відкритий рахунок у банківської установі для зарахування одноразової сплати. 
12.11.2025 року ОСОБА_1 звернулась до начальника ІНФОРМАЦІЯ_10 ОСОБА_12 на офіційну адресу електронної пошти: E-mail: ІНФОРМАЦІЯ_11 із заявою про виплату грошової допомоги у розмірі 15 000 000 грн у зв`язку із загибеллю її сина військовослужбовця, старшого солдата, старшого навідника 1 мінометного взводу мінометної батареї 1 (першого) батальйону територіальної оборони військової частини НОМЕР_4 ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Одночасно було подано письмову заяву, але у ТЦК не надали доказів підтвердження отримання заяви.
До заяви були додані наступні документи: 1. копію паспорта ОСОБА_1 ; 2. копію картки платника податків ОСОБА_1 ; 3. копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 ; 4. копію свідоцтва про смерть ОСОБА_3 НОМЕР_10 від 15.08.2025 року; 5. копію довідки про причину смерті ОСОБА_3 від 11.08.2025 року №4497; 6. копію контракту на військову службу у Збройних силах України, який було укладено із ОСОБА_2 ; 7. сповіщення сім`ї №129 від 11.08.2025 року, яке підписане підполковником ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_8 ; 8. довідку про відкритий рахунок у банківській установі для зарахування одноразової сплати.
Заява була підписана ЕЦП, що підтверджено протоколом електронного підпису документу.
У заяві про приєднання доказів, яка надійшла до суду 12.05.2026 року, представник позивачів зазначив, що надсилання на офіційну електрону адресу Дніпровського ТЦК заяви про виплату одноразової грошової допомоги було викликано тім що на паперових заявах представники Дніпровського ТЦК відміток не ставлять, і саме ці працівники порадили позивачам для отримання підтвердження надання заяв надіслати ці заяви саме на електрону пошту ІНФОРМАЦІЯ_12 .
Варто зазначити, що офіційна електрона адреса ІНФОРМАЦІЯ_5 - ІНФОРМАЦІЯ_11 розміщена на сайті Міністерства оборони України у розділі «Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки» та є у відкритому доступі - https://mod.gov.ua/vijskovij-oblik/teritorialni-czentri-komplektuvannya-ta-soczialnoyi-pidtrimki.
Відповідно до листа Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України від 20.04.2026 року №220/13/5077, У Головному управлінні соціальної підтримки (далі - Головне управління) за дорученням Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України (далі - Департамент) опрацьовано ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.04.2026 у справі № 160/6284/26 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в особі представник ОСОБА_6 до Міністерства оборони України, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. На виконання ухвали суду, в межах повноважень Головного управління повідомляється, що станом на 20.04.2026, документи та заяви ОСОБА_2 від 06.11.2025 року та ОСОБА_1 від 12.11.2025 про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю ОСОБА_3 до Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України не надходили, та на розгляд Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум не подавались.
Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, яка полягає у не розгляді заяв батьків старшого солдата ОСОБА_3 про призначення та виплати одноразової грошової допомоги загиблого під час виконання обов`язків військової служби в районі бойових дій в розмірі 15 000 000 грн. у рівних частках кожному, позивачі звернулися до суду із даною позовною заявою.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам по суті, суд виходить з того, що згідно із ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Суд зазначає, що спір у даній справі виник у зв`язку з тим, що позивачі як батьки загиблого військовослужбовця ОСОБА_3 вважають протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо не розгляду їхніх заяв про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю сина під час виконання обов`язків військової служби.
Відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога є гарантованою державою виплатою, що здійснюється особам, які мають право на її отримання у випадках, визначених законом.
Згідно зі статтею 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". 
Підпунктами 1 - 3 пункту 2 статті 16 Закону № 2011-XII встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: 1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.
Пунктом 3 статті 16 Закону №2011-XII визначено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, за умов, визначених Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу". 
Згідно з пунктом 1 статті 16-1 Закону №2011-XII у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення). 
Відповідно до підпункту «а» пункту 1 статті 16-2 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі, зокрема, 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпункті пункту 2 статті 16 цього Закону. 
Згідно з пунктом 1 статті 16-3 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою чи заявою їх законних представників. У разі відмови якоїсь з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону, від призначення та отримання одноразової грошової допомоги, або якщо одна із зазначених осіб у строк, встановлений пунктом 8 цієї статті, не реалізувала своє право на призначення та отримання такої допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги. Особам, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, її виплата здійснюється незалежно від реалізації права на призначення та отримання такої допомоги будь-якою з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону. 
Одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві – резервістами (пункт 6 статті 16-3 Закону №2011-XII). 
Відповідно до пунктів 8, 9 статті 16-3 Закону № 2011-XII особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права. 
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України. 
Згідно з абзацом 2 пункту 5 Порядку № 975 одноразова грошова допомога призначається і виплачується рівними частинами членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, передбачених підпунктом 1 пункту 4 цього Порядку, - у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому настала загибель (смерть). 
Таким чином, у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України членам сім`ї загиблого (померлого) військовослужбовця у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року. 
У такому випадку днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть. 
Конституційний Суд України ухвалив рішення від 06.04.2022 № 1-р(II)/2022, у якому вказав на необхідності посиленого з боку Держави соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, осіб, що збройно захищають суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії рф проти України, розпочатої в лютому 2014 року, а також осіб, які вже виконали свій обов`язок перед державою щодо захисту її суверенітету і територіальної цілісності, а також зазначив про неможливість обмеження або скасування права на соціальний захист цієї особливої категорії осіб із спеціальним юридичним статусом. 
Також у вказаному рішенні зазначено, що за змістом статей 17, 65 Основного Закону України громадяни України, які захищають Вітчизну, незалежність та територіальну цілісність України, виконують конституційно значущі функції, тож держава повинна надавати їм і членам їхніх сімей особливий статус та забезпечувати їх додатковими гарантіями соціального захисту відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України як під час проходження служби, так і після її закінчення; щодо осіб, на яких покладено обов`язок захищати Україну, її незалежність та територіальну цілісність, та членів їхніх сімей частиною п`ятою статті 17 Конституції України встановлено особливий соціальний захист, який не обмежено умовами й рівнем, визначеними у статті 46 Основного Закону України (абзаци другий, третій пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 18 грудня 2018 року №12-р/2018, абзац одинадцятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) від 25 квітня 2019 року №1-р(II)/2019). 
Розвиваючи зазначені юридичні позиції, Конституційний Суд України у рішенні від 12.10.2022 №7- р(II)/2022 вказав на те, що зі змісту частин першої, другої, п`ятої статті 17 Конституції України у їх взаємозв`язку з частиною першою статті 46, частиною першою статті 65 Основного Закону України випливає конституційний обов`язок держави надати спеціальний юридичний статус громадянам України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, членам їхніх сімей, а також особам, що збройно захищають суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії рф проти України, розпочатої у лютому 2014 року, із забезпеченням відповідно до цього статусу соціальних гарантій високого рівня.
Відповідно до пункту 4 Указу №64/2022 Кабінет Міністрів України зобов`язано невідкладно, зокрема, забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних із запровадженням правового режиму воєнного стану на території України. 
Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 2 Постанови № 168 установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору. 
Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пунктах 1-1-2 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть. 
Законом України від 29.07.2022 №2489-IX «Про внесення змін до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги» (далі - Закон №2489-IX) статтю 16-2 доповнено пунктом 3 такого змісту: "3. Розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період дії воєнного стану визначається Кабінетом Міністрів України". 
Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Згідно постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 200/5272/24 провадження № К/990/47546/24 вказано що одноразова грошова допомога підлягає сплаті одразу у сумі 15 000 000,00 грн. її сплата частинами є незаконною. 
Судом встановлено та підтверджено належними доказами, що старший солдат ОСОБА_3 проходив військову службу за контрактом у Збройних Силах України та загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 внаслідок поранень, отриманих під час виконання бойового завдання в районі проведення бойових дій.
Факт загибелі військовослужбовця, причинний зв`язок смерті із захистом Батьківщини та право членів сім`ї, батьків і утриманців на отримання одноразової грошової допомоги підтверджуються актом службового розслідування від 07.09.2025 року, наказом командира військової частини НОМЕР_4 від 07.09.2025 року №1434, довідками військової частини від 17.10.2025 року та іншими письмовими доказами, наявними у матеріалах справи.
Також судом встановлено, що позивачі є батьками загиблого військовослужбовця, що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_3 .
З матеріалів справи вбачається, що 06.11.2025 року ОСОБА_2 , а 12.11.2025 року ОСОБА_1 звернулися до ІНФОРМАЦІЯ_4 із заявами про призначення одноразової грошової допомоги.
Тобто, матеріалами справи підтверджується, що позивачами були вчинені дії, спрямовані на реалізацію свого права на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року.
До заяв було додано документи, необхідні для вирішення питання щодо призначення відповідної виплати.
Суд критично оцінює доводи відповідача та третьої особи про відсутність належного звернення позивачів.
Так, матеріалами справи підтверджується надсилання заяв на офіційну електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка розміщена на офіційному вебсайті Міністерства оборони України та використовується для офіційного листування. Заяви були підписані кваліфікованим електронним підписом, що підтверджується відповідними протоколами перевірки електронного підпису.
При цьому відповідачем та третьою особою не надано жодних доказів того, що зазначені електронні повідомлення не були отримані або не могли бути отримані через технічні причини.
Крім того, сам факт відсутності подальшого направлення документів до Міністерства оборони України не може покладатися у негативні наслідки на заявників, які виконали свій обов`язок щодо подання відповідних заяв та документів до уповноваженого органу.
Крім того, суд враховує, що відповідно до положень Порядку, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 25.01.2023 №45, уповноважені органи після отримання заяв та документів зобов`язані забезпечити їх розгляд та прийняття одного із передбачених законодавством рішень. Натомість доказів прийняття будь-якого рішення щодо заяв позивачів матеріали справи не містять.
Лист Головного управління соціальної підтримки від 20.04.2026 року №220/13/5077 свідчить лише про те, що документи позивачів не надійшли до Міністерства оборони України та не були подані на розгляд відповідної комісії. Водночас зазначений лист не спростовує факту звернення позивачів до ІНФОРМАЦІЯ_5 та не підтверджує належного виконання останнім своїх обов`язків щодо передачі документів для подальшого розгляду.
Суд також враховує, що третя особа не надала жодних доказів розгляду поданих позивачами заяв, повідомлення їх про необхідність усунення недоліків, повернення документів чи прийняття будь-якого рішення за результатами їх розгляду.
Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що заяви позивачів фактично залишилися нерозглянутими, а питання щодо призначення одноразової грошової допомоги уповноваженим органом Міністерства оборони України не вирішувалося.
Посилання Міністерства оборони України на те, що документи позивачів не надходили до Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України, суд оцінює критично, оскільки організація прийому та передачі документів між територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки та Міністерством оборони України є внутрішньою організаційною діяльністю суб`єктів владних повноважень і не може покладати негативні наслідки на осіб, які звернулися за реалізацією свого права на соціальний захист.
Щодо доводів відповідача про дискреційні повноваження Міністерства оборони України суд зазначає, що предметом спору у даній справі є не перевірка доцільності рішення суб`єкта владних повноважень, а факт невчинення ним обов`язкових дій щодо розгляду звернень заявників та вирішення питання про призначення належної їм виплати.
Суд виходить з того, що право на одноразову грошову допомогу є гарантованим державою соціальним правом членів сім`ї загиблого військовослужбовця, а тому бездіяльність суб`єкта владних повноважень, яка полягає у фактичному ухиленні від розгляду заяв та прийняття відповідного рішення, порушує права позивачів на належний соціальний захист.
Також суд враховує, що відповідно до ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
З матеріалів справи вбачається, що факт загибелі військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби підтверджений належними доказами, а позивачі належать до кола осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги. При цьому відповідачем не доведено існування передбачених законом підстав для відмови у призначенні такої допомоги.
З огляду на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльності Міністерства оборони України та зобов`язання відповідача призначити і виплатити позивачам одноразову грошову допомогу у зв`язку із загибеллю їхнього сина під час виконання обов`язків військової служби відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року та Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Оцінюючи надані письмові пояснення третьої особи - ІНФОРМАЦІЯ_4 , суд виходить із приписів статей 72–77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України щодо належності, допустимості та достатності доказів, а також обов`язку суду надати їм оцінку в сукупності з іншими матеріалами справи.
Судом встановлено, що третя особа у поясненнях вказала про факт звернення дружини загиблого військовослужбовця ОСОБА_4 із заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця ОСОБА_3 , а також про подальше направлення відповідного пакета документів до ІНФОРМАЦІЯ_6 за вхідним №261 від 07.01.2026 року.
Разом із тим, наведені обставини стосуються звернення іншої особи, а саме дружини загиблого військовослужбовця та їх спільної дитини, та не є предметом даного адміністративного спору, оскільки позов заявлено виключно батьками загиблого військовослужбовця - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - щодо їхніх заяв про призначення та виплату одноразової грошової допомоги.
Отже, зазначені пояснення третьої особи в цій частині не спростовують доводів позивачів щодо факту звернення саме батьків загиблого та не підтверджують належного розгляду їхніх заяв у встановленому законодавством порядку Міністерством оборони України.
Водночас суд звертає увагу, що сам факт подання іншими членами сім`ї загиблого військовослужбовця відповідних заяв свідчить про існування паралельних правовідносин щодо призначення одноразової грошової допомоги, які підлягають самостійному правовому регулюванню та не впливають на вирішення даного спору по суті.
Таким чином, доводи третьої особи в цій частині оцінюються судом як такі, що не мають вирішального значення для встановлення обставин у межах предмета доказування у даній справі.
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29). Суди повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy» № 33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» № 48939/99, «Moskal v. Poland» № 10373/05).
Тож, залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що такі обставини лише опосередковано стосуються суті і природи спору, а їх оцінка не має вирішального значення для його правильного вирішення.
Зазначене вище в сукупності свідчить про обґрунтованість доводів позивачів про наявність правових підстав для задоволення заявлених вимог.
Беручи до уваги зазначене суд вважає, що відповідачем, за час розгляду справи, на виконання вимог частини 2 статті 77 КАС України, не було доведено правомірності прийнятого ним оскаржуваного рішення.
Відповідно до статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:
1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;
2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.
Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
За наслідком здійснення аналізу оскаржуваних дій та рішення на відповідність наведеним вище критеріям, суд, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачами при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду у сумі 13 313 грн.
Отже, сплачений ОСОБА_1 судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 6656,50 грн. та сплачений ОСОБА_13 судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 6656,50 грн. підлягає стягненню з Міністерства оборони України за рахунок бюджетних асигнувань. 
Частиною 2 статті 193 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.
Положеннями частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до ч. 4 ст. 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Враховуючи те, що розгляд справи по суті розпочато з 10 червня 2026 року в порядку письмового провадження та враховуючи положення статті 193 Кодексу адміністративного судочинства України, якою передбачено розгляд справи по суті протягом тридцяти днів, датою ухвалення судового рішення 12 червня 2026 року.
З урахуванням викладеного справа розглянута 12 червня 2026 року.
Керуючись ст. ст. 139, 242-243, 245-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ВИРІШИВ:

Позовну заяву позивача-1: ОСОБА_1 , позивача-2: ОСОБА_2 в особі представника Мацкевича Дениса Анатолійовича до Міністерства оборони України, третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити повністю.
Визнати протиправною бездіяльність Міністерство оборони, яка полягає у не розгляді заяв поданих ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 та ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , які є батьками старшого солдата ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 про призначення та виплати одноразової грошової допомоги загиблого під час виконання обов`язків військової служби в районі бойових дій в розмірі 15 000 000 грн. у рівних частках кожному. 
Зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 та ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , які є батьками старшого солдата ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНКОПП НОМЕР_3 загиблого під час виконання обов`язків військової служби одноразову грошову допомогу, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року та Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей в розмірі 15 000 000 грн у рівних частках кожному.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 6656,50 грн. (шість тисяч шістсот п`ятдесят шість гривень 50 копійок) за рахунок бюджетних Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ 00034022).
Стягнути на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 6656,50 грн. (шість тисяч шістсот п`ятдесят шість гривень 50 копійок) за рахунок бюджетних Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ 00034022).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст рішення суду складений 12 червня 2026 року.

Суддя С. В. Прудник