Справа № 451/191/26 Головуючий у 1 інстанції: Магонь О. З. 
Провадження № 33/811/660/26 Доповідач в 2-й інстанції: Урдюк Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Урдюк Т.М. з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Огорілка Ю.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу з доповненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Радехівського районного суду Львівської області від 02 квітня 2026 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП,
в с т а н о в и в :

вищенаведеною постановою ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, та застосовно до нього стягнення у виді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 3400 (три тисячі чотириста) гривень.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у сумі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок.
Згідно з постановою, ОСОБА_1 , 09.01.2026 о 13 год 20 хв по трасі Т1410 75 км 150 м в селі Поздимир Шептицького району Львівської області, будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце по трасі Т1410 75 км 150 м в селі Поздимир Шептицького району Львівської області, покинув місце події, чим порушив вимоги п. 2.10 «а» Правил дорожнього руху України, за що згідно зі ст. 122-4 КУпАП передбачена відповідальність.
Не погоджуючись із рішенням судді першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Радехівського районного суду Львівської області від 02 квітня 2026 року.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог покликається на те, що постанова підлягає скасуванню.
ОСОБА_1 , захисник Огорілко Ю.В. апеляційну скаргу підтримали, просили задоволити. ОСОБА_1 пояснив, що з метою уникнення зіткнення із транспортним засобом, який раптово виїхав перед ним із другорядної дороги, він змушений був з`їхати на узбіччя, де був нагорнутий сніг. Також подав доповнення до апеляційної скарги, в яких покликається на те, що Радехівським районним судом Львівської області при розгляді справи стосовно іншої учасниці даної ДТП - ОСОБА_2 , яка притягувалась до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що полягало у ненаданні переваги в русі, встановлено відсутність у її діях складу адміністративного правопорушення та закрито провадження у справі, що встановлено постановою Радехівського районного суду Львівської області від 07.04.2026. Фактично цим рішення суд встановив, що ДТП не мало місце. Спростування судом обставин, викладених у протоколі, під час закриття провадження у справі щодо ОСОБА_2 , яка стосується тієї ж події, виключає доведеність самого факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, «не має ДТП не може бути і залишення водієм місця пригоди, ДТП». Окрім цього, суд першої інстанції залишив поза увагою суб`єктивну сторону інкримінованого правопорушення, а саме питання усвідомлення ОСОБА_1 факту настання дорожньо-транспортної пригоди та обов`язку діяти відповідно до вимог правил дорожнього руху. 
Заслухавши пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає до задоволення.
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Статтею 245 КУпАП визначено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 вказаних вимог закону дотримався в повному обсязі, з`ясував всі обставини, дослідив і належним чином оцінив всі наявні в матеріалах справи докази та дійшов правильного висновку про наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, за обставин, викладених у постанові суду.
Так, статтею 122-4 КУпАП передбачено відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.
Таким чином умовою відповідальності за порушення ст. 122-4 КУпАП відповідальності підлягає особа, яка залишила місце ДТП після його вчинення.
Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №574387 від 24.01.2026, ОСОБА_1 ставиться у провину порушення вимог п. 2.10а ПДР, а саме те, що він, будучи причетним до ДТП, покинув місце пригоди, не повідомивши орган поліції.
Відповідно до п. 2.10 (а) Правил дорожнього руху, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.
Всупереч вказаного припису, ОСОБА_1 залишив місце дорожньо-транспортної пригоди.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що із врахуванням характеру пошкоджень, які отримав транспортний засіб, ОСОБА_1 не міг не відчути удару, зобов`язаний був залишитись на місці, оглянути автомобіль та викликати працівників поліції.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що дії ОСОБА_1 невиконання ним приписів п. 2.10 (а) Правил дорожнього руху, утворюють склад адміністративного правопорушення, описаного диспозицією ст. 122-4 КУпАП.
Всупереч тверджень апелянта, співставивши усі наявні у справі докази з фактично дослідженими у справі обставинами, та й зі змістом обставин, що ставляться у вину ОСОБА_1 згідно з протоколом про адміністративне правопорушення за ст. 122-4 КУпАП, апеляційний суд дійшов висновку, що матеріалами провадження доведено наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, чим спростовуються доводи апеляційної скарги.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції щодо доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, не спростовують та не впливають на їх правильність, фактично зводяться до переоцінки доказів.
Ураховуючи викладені обставини, доводи апеляційної скарги захисника про те, що суддею першої інстанції не з`ясовано всі фактичні обставини справи, не досліджено та не надано належної оцінки доказам, є безпідставними.
При обранні ОСОБА_1 адміністративного стягнення суддя районного суду в оскаржуваній постанові в повній мірі врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь її вини, та наклав адміністративне стягнення у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді, апеляційним переглядом не встановлено.
З огляду на зазначене, оскаржувана постанова судді є законною та обґрунтованою, а отже підстави для її зміни чи скасування відсутні.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Постанову судді Радехівського районного суду Львівської області від 02 квітня 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, залишити без змін, його апеляційну скаргу з доповненнями - без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Львівського апеляційного суду       Урдюк Т.М.