печерський районний суд міста києва

Справа № 757/7873/24-ц 
пр. 2-6576/25
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 листопада 2025 року Печерський районний суд м. Києва в складі:
головуючого: судді Григоренко І.В.,
при секретарі: Зінченко І.І.,
за участю: 
представника позивача: не з`явився,
представника відповідача: не з`явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Державного підприємства «Науково-дослідний інститут «КВАНТ» про стягнення невиплаченої заробітної плати, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач-1, ОСОБА_1 ), ОСОБА_2 (далі - позивач-2, ОСОБА_2 ) звернулися до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Державного підприємства «Науково-дослідний інститут «КВАНТ» (далі - відповідач, ДП «НДІ «КВАНТ»), в якому просять стягнути з відповідача на користь позивача-1 заборгованість із нарахованої, але не виплаченої заробітної плати померлого ОСОБА_3 у розмірі 160 512,99 грн., суму витрат від інфляції за весь час прострочення у розмірі 1/2 частки 82 979,44 грн., проценти за користування коштами за весь час прострочення у розмірі 1/2 частки 18 603,28 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача-2 заборгованість із нарахованої, але не виплаченої заробітної плати померлого ОСОБА_3 у розмірі 160 512,99 грн., суму витрат від інфляції за весь час прострочення у розмірі 1/2 частки 82 979,44 грн., проценти за користування коштами за весь час прострочення у розмірі 1/2 частки 18 603,28 грн.
В обґрунтування заявлених вимог представник позивачів зазначає, що ОСОБА_3 з 08.04.1975 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 працював у ДП «НДІ «КВАНТ» на посаді токаря 6 розряду. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом від 24.06.2021 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В. за № 5249, № 5250, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 успадкували за померлим ОСОБА_3 по 1/2 частині спадщини, а саме невиплаченої заробітної плати померлого співробітника ДП «НДІ «КВАНТ» у розмірі 321 025,97 грн. Згідно з довідкою ДП «НДІ «КВАНТ» від 17.12.2020 року № 170 ОСОБА_3 працював з 08.04.1975 року по 03.04.2020 року у ДП «НДІ «КВАНТ», станом на день звільнення заборгованість із заробітної плати останнього складає 321 025,97 грн. Вказує, що позивачі, як спадкоємці майна померлого, на підставі положень ч. 1 ст. 1227 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) мають право на стягнення з відповідача нарахованої, але невиплаченої заробітної плати ОСОБА_3 . Крім того, позивачі вважають, що з відповідача на їх користь підлягають стягненню інфляційні втрати у розмірі 165 958,88 грн. (по 82 979,44 грн. кожному) та проценти за користування коштами за період з 04.04.2020 року по 13.02.2024 року у розмірі 37 207,44 грн. (по 18 603,28 грн. кожному) за весь час прострочення у зв`язку з порушенням строків виплати належної працівнику заробітної плати.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.02.2024 року, справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Підпалому В.В.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23.02.2024 року позовну заяву позивачів передано за підсудністю на розгляд до Дніпровського районного суду м. Києва.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17.06.2024 року позовну заяву позивачів повернуто за підсудністю на розгляд до Печерського районного суду м. Києва.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09.08.2024 року у прийнятті позовної заяви позивачів відмовлено та повернуто за підсудністю до Дніпровського районного суду м. Києва.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 09.10.2024 року позовну заяву позивачів повернуто за підсудністю на розгляд до Печерського районного суду м. Києва.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.05.2025 року, справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27.05.2025 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Державного підприємства «Науково-дослідний інститут «КВАНТ» про стягнення невиплаченої заробітної плати, та судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 19.08.2025 року.
07.08.2025 року з використанням підсистеми «Електронний суд» на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивачів - адвоката Тараненка Я.Ю. надійшла заява про проведення судового засідання, призначеного на 19.08.2025 року в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07.08.2025 року у задоволенні заяви представника позивачів - адвоката Тараненка Я.Ю. про проведення судового засідання у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Державного підприємства «Науково-дослідний інститут «КВАНТ» про стягнення невиплаченої заробітної плати, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів із застосуванням програмного забезпечення відмовлено.
19.08.2025 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивачів - адвоката Тараненка Я.Ю. надійшла заява, в якій останній просить розглядати справи за його відсутності та зазначає, що позовні вимоги підтримує, просить задовольнити.
Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19.08.2025 року у зв`язку із першою неявкою представника відповідача, згідно ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 10.11.2025 року.
В судове засідання 10.11.2025 року учасники справи не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, в тому числі, з використанням засобів мобільного зв`язку, електронною поштою та шляхом публікації оголошення на веб-порталі судової влади України. Представник позивачів у заяві від 19.08.2025 року просив розглядати справу за його відсутності.
Оскільки, згідно з п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності учасників справи.
Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.
Суд встановив, що згідно з довідкою ДП «НДІ «КВАНТ» від 17.12.2020 року № 170 ОСОБА_3 працював у ДП «НДІ «КВАНТ» з 08.04.1975 року по 03.04.2020 року на посаді токаря 6 розряду, станом на день звільнення заборгованість із заробітної плати останнього складає 321 025,97 грн., у тому числі, компенсація за несвоєчасну виплату заробітної плати у розмірі 2 961,95 грн. (а. с. 30).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 06.04.2020 року (а. с. 22).
28.04.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В. була заведена спадкова справа № 32/2021 (номер у спадковому реєстрі 67583249) до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (а. с. 24-25).
Відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом від 24.06.2021 року, зареєстрованихв реєстрі за № 5249 № 5250, виданим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О.В., спадкоємцями майна ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його дружина - ОСОБА_2 та син - ОСОБА_1 . Спадщина, на яку в рівних частинах видані свідоцтва, складається із невиплаченої заробітної плати померлого співробітника ДП «НДІ «КВАНТ», що становить 321 025,97 грн. (а. с. 23; 26).
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
За положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Як визначено у ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України), крім прав і обов`язків що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 ЦК України (ст. 1219 ЦК України).
Відповідно до ст. 1227 ЦК України, суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя (виплати нараховані, але не отримані спадкодавцем), передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Це право кореспондується з вимогами ст. 233 КЗпП України та ст. 21 Закону України «Про оплату праці».
Згідно ч. 1 ст. 3 та ст. 4 КЗпП України, трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Згідно з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
За практикою Європейського суду з прав людини (справа «Будченко проти України», заява № 38677/06) концепція «майна» не обмежується існуючим майном, може охоплювати активи, включаючи вимоги, стосовно яких можна було би довести, що заявник принаймні мав «законні сподівання» щодо отримання можливості ефективного володіння правом на власність. Тобто невиплачена заробітна плата є майном та однозначно підпадає під дію ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оплату праці», до структури заробітної плати входить основна заробітна плата (винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців), додаткова заробітна плата (винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій) та інші заохочувальні та компенсаційні виплати до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Як визначено у ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Як визначено у ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Так, станом на день звільнення ОСОБА_3 заборгованість із заробітної плати останнього складає 321 025,97 грн., у тому числі, компенсація за несвоєчасну виплату заробітної плати у розмірі 2 961,95 грн.
Відповідно до ст. ст. 115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець.
Проте, матеріалами справи підтверджується та відповідачем не спростовується, що останній, як роботодавець, до теперішнього часу, у порушення вимог ст. 116 КЗпП України, не виплатив позивачам успадковану ними заборгованість по заробітній платі у розмірі 321 025,97 грн.
Як визначено у ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідач не надав жодних доказів виплати позивачам заборгованості із заробітної плати, успадкованої ними після смерті ОСОБА_3 .
За таких обставин, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості із нарахованої, але не виплаченої заробітної плати померлого ОСОБА_3 у розмірі по 160 512,99 грн. кожному, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Сума заборгованості підлягає виплаті позивачам за вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, що відповідно до ст. ст. 14.1.180, 18, 162.1.3, 168 Податкового кодексу України є обов`язком податкового агента, яким є відповідач.
Щодо позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та процентів за користування коштами у зв`язку з порушенням строків виплати належної працівнику заробітної плати, суд зазначає наступне.
Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги п`ятої ЦК України. Отже, приписи цього розділу поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги п`ятої ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги п`ятої ЦК України). Тобто, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року у справі № 711/4010/13-ц зазначила, що у постанові від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц вона відступила від висловленого у постанові від 20.01.2016 року у справі № 6-2759цс15 висновку Верховного Суду України про те, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можна застосовувати норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України) (див. п. 32.1 постанови від 16.05.2018 року).
Однак Велика Палата Верховного Суду не відступала від висловленого у зазначеній постанові від 20.01.2016 року у справі № 6-2759цс15 іншого висновку Верховного Суду України про те, що припис ч. 2 ст. 625 ЦК України до трудових правовідносин не застосовується. Трудове законодавство передбачає спеціальні правила відповідальності роботодавця за порушення відповідних норм, зокрема можливість стягнення з роботодавця середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Правовий висновок щодо відсутності підстав для застосування приписів ст. 625 ЦК України до трудових правовідносин, які регулює спеціальне законодавство, також наведено в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11.11.2019 року у справі № 757/14073/16-ц (провадження № 61-29305сво18).
Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Аналізуючи викладене, суд вважає, що в цій частині позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.
Отже, позов підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати за один місяць.
Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як визначено у ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Так, оскільки позивачі звільнені від сплати судового збору за подання позову про стягнення заробітної плати на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то судовий збір, який підлягав сплаті за подання цієї позовної вимоги, підлягає стягненню з ДП «НДІ «КВАНТ» в дохід держави.
Враховуючи викладене, керуючись ст. 43 Конституції України, ст. ст. 1, 2, 21 Закону України «Про оплату праці», ст. ст. 11, 15, 16, 23, 625, 837, 1216, 1227 Цивільного кодексу України, ст. ст. 21, 24, 30, 57, 115, 116, 117 Кодексу законів про працю України, ст. ст. 3, 4, 12, 13, 19, 76-81, 84, 259, 263-265, 273, 274-279, 353, 354, 355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Державного підприємства «Науково-дослідний інститут «КВАНТ» про стягнення невиплаченої заробітної плати - задовольнити частково.
Стягнути з Державного підприємства «Науково-дослідний інститут «КВАНТ» на користь ОСОБА_1 заборгованість із нарахованої, але не виплаченої заробітної плати померлого ОСОБА_3 , у розмірі 160 512 (сто шістдесят тисяч п`ятсот дванадцять) грн. 99 коп.
Стягнути з Державного підприємства «Науково-дослідний інститут «КВАНТ» на користь ОСОБА_2 заборгованість із нарахованої, але не виплаченої заробітної плати померлого ОСОБА_3 у розмірі 160 512 (сто шістдесят тисяч п`ятсот дванадцять) грн. 99 коп.
В іншій частині позову - відмовити.
Стягнути з Державного підприємства «Науково-дослідний інститут «КВАНТ» на користь держави 3 210 (три тисячі двісті десять) грн. 26 коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.
Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення на користь ОСОБА_1 заробітної плати в межах суми платежу за один місяць.
Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення на користь ОСОБА_2 заробітної плати в межах суми платежу за один місяць.
Позивач-1: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Позивач-2: ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Відповідач: Державне підприємство «Науково-дослідний інститут «КВАНТ», 03150, м. Київ, вул. Івана Федорова, буд. 4, код ЄДРПОУ 14308138.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано учасниками справи до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва, а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду, матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 15.12.2017 року.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст судового рішення складений та підписаний 15.01.2026 року.

Суддя І.В. Григоренко