КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

П О С Т А Н О В А 

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2026 року місто Київ
єдиний унікальний номер справи: 752/26692/25
номер провадження: 33/824/2491/2026
Суддя Київського апеляційного суду Верланов С.М., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Валігури Олександра Олександровича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні суду в місті Києві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Валігури Олександра Олександровича, подану в інтересах ОСОБА_1 , на постанову судді Голосіївського районного суду міста Києва від 15 січня 2026 року,
В С Т А Н О В И В:
Постановою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 15 січня 2026 року  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді адміністративного штрафу розміром 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн 00 коп. 
Цією ж постановою стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, адвокат Валігура О.О. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Голосіївського районного суду міста Києва від 15 січня 2026 року та закрити провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суддя першої інстанції безпідставно встановив, що автомобіль «Dodge» вже рухався у тій смузі, на яку нібито перестроювався ОСОБА_1 . Натомість із пояснень сторони захисту вбачається, що ОСОБА_1 розпочав перестроювання з першої смуги у другу раніше, транспортний засіб, що рухався другою смугою, надав йому перевагу та створив безпечний інтервал і лише після фактичного зайняття ОСОБА_1 частини другої смуги водій автомобіля «Dodge» почав перестроювання з третьої смуги. Тому вважає, що твердження суду про рух автомобіля «Dodge» у другій смузі на момент початку маневру ОСОБА_1 не підтверджене жодним об`єктивним доказом.
Вказує, що п.10.1 Правил дорожнього руху (далі - ПДР) зобов`язує водія перед початком перестроювання переконатися у безпечності маневру. Фактичні обставини справи свідчать, що ОСОБА_1 виконав зазначений обов`язок, оскільки розпочав маневр за відсутності перешкод, отримавши перевагу від транспортного засобу, який рухався другою смугою.
Зазначає, що суддя першої інстанції поклав в основу постанови, зокрема фотоматеріали з місця дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), вважаючи їх доказами вини ОСОБА_1 . Разом з тим, такі висновки є помилковими. Вказує, що протокол, рапорт та схема ДТП не мають наперед встановленої доказової сили та не можуть вважатися беззаперечним доказом вини підзахисного без належних і допустимих доказів порушення ОСОБА_1 ПДР. За таких обставин зібрані поліцією матеріали не можуть вважатися достатніми та беззаперечними доказами вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.
Також посилається на те, що суддя першої інстанції дійшов помилкового висновку про неможливість надання оцінки діям водія автомобіля «Dodge», пославшись на принцип диспозитивності. Вважає, що ігнорування дій іншого водія є істотним порушенням вимог ст.280 КУпАП. 
Додатково зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які відеозаписи з камер відеоспостереження або бодікамер працівників поліції, які могли б об`єктивно зафіксувати механізм ДТП. Суддя першої інстанції не вжив своєчасних заходів щодо витребування таких доказів, хоча на момент розгляду справи існувала реальна можливість їх отримання. Вказує, що його підзахисним 17 листопада 2025 року було наручно надано до суду клопотання про витребування у Департаменту інформаційно-комунікаційних технологій Київської міської державної адміністрації відеозапису ДТП, скоєної 18 жовтня 2025 року в місті Києві по вул. Саксаганського, 31, за період часу з 19 год 00 хв. до 19 год 40 хв. за участі автомобілів «NISSAN», державний номерний знак (далі - д.н.з.) НОМЕР_1 , та «Dodge», д.н.з. НОМЕР_2 . Натомість дане клопотання було розглянуто суддею першої інстанції лише 10 грудня 2025 року і направлено постанову про витребування відеозапису не до Департаменту інформаційно-комунікаційних технологій Київської міської державної адміністрації, а до Управління патрульної поліції у місті Києві. Таким чином, відсутність відеофіксації у справі є наслідком процесуальної бездіяльності, яка може тлумачитися на шкоду особі, що притягується до адміністративної відповідальності.
В судове засідання потерпілий ОСОБА_2 не з`явився, про час та місце судового засідання він був повідомлений апеляційним судом своєчасно, в установленому законом порядку.
Так, про судові засідання, призначені на 29 травня 2026 року на 11 год 00 хв. та на 19 червня 2026 року на 12 год 00 хв., ОСОБА_2 повідомлявся шляхом направлення судової повістки на адресу його постійного місця проживання: АДРЕСА_2 . Поштові конверти разом із судовими повістками повернулись на адресу Київського апеляційного суду з відміткою пошти: адресат відсутній (а.с.142-143, 147-149).
При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Враховуючи наведене та приймаючи до уваги, що судом апеляційної інстанції були вжиті всі можливі заходи для належного і своєчасного повідомлення ОСОБА_2 про судові засідання, які були призначені на 29 травня 2026 року та 19 червня 2026 року, а також те, що клопотань про відкладення розгляду справи до апеляційного суду від нього не надходило, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу за відсутності потерпілого ОСОБА_2 .
Заслухавши доповідь судді, пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Валігури О.О., які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно з положеннями ст.ст. 278, 280 КУпАП, суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП).
Визнаючи винним ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, суддя першої інстанції виходив із того, що його вина у вказаному правопорушенні підтверджується сукупністю досліджених судом доказів, які не викликають сумнівів у своїй достовірності і допустимості, зокрема даними, які містять: пояснення учасників ДТП, схема місця ДТП, протокол про адміністративне правопорушення.
Суд апеляційної інстанції погоджується з даними висновками судді першої інстанції з таких підстав.
Так, ст.124 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Тобто умовою відповідальності за вказаною нормою є сукупність наступних обставин: встановлення факту порушення особою ПДР, наслідки у вигляді пошкодження транспортного засобу (засобів) чи іншого майна, а також причинно-наслідковий зв`язок між порушенням ПДР і виявленими пошкодженнями.
Відповідно до 2.3 б) ПДР передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
Пунктом 10.1 ПДР передбачено, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
Апеляційний суд погоджується з висновком судді першої інстанції про те, що порушення водієм ОСОБА_1 вимог пунктів 2.3 б), 10.1 ПДР знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з подією ДТП та утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, що відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується розглянутими в судовому засіданні доказами.
Згідно зі ст.251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.
У рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року «Леванте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року, які з урахуванням положень ст.ст.8, 9 Конституції України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, ЄСПЛ неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
Так, винність ОСОБА_3 у вчиненні вказаного правопорушення поза розумним сумнівом підтверджується даними, які містять:
- протокол про адміністративне правопорушення від 18 жовтня 2025 року серії ЕПР1 №487350, згідно з яким встановлено, що 18 жовтня 2025 року о 19 год 35 хв. в місті Києві по вул. Саксаганського, 31, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Nissan Rogue», д.н.з. НОМЕР_3 , не був уважним та перед початком руху не впевнився в безпеці руху, не надав переваги в русі транспортному засобу, що рухався праворуч в попутному напрямку та допустив з зіткнення з транспортним засобом «Dodge Avenger», д.н.з. НОМЕР_4 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив п.п.2.3 б) та 10.1 ПДР, за що відповідальність передбачена за ст.124 КУпАП (а.с.1);
- схема місця ДТП від 18 жовтня 2025 року, в якій відображено ділянку дороги, де сталася ДТП, місце розташування автомобіля «Nissan Rogue», д.н.з. НОМЕР_3 , автомобіля «Dodge Avenger», д.н.з. НОМЕР_4 , на проїзній частині після ДТП, місце їх зіткнення. Перелік видимих пошкоджень вказаних автомобілів, а саме, у автомобіля «Nissan Rogue», д.н.з. НОМЕР_3 , пошкоджено: передній бампер, права туманка, переднє праве крило, пластикова накладка правого крила, а в автомобіля «Dodge Avenger», д.н.з. НОМЕР_4 , пошкоджено: передні ліві двері та переднє ліве крило (а.с.3);
- письмові пояснення ОСОБА_2 , з яких вбачається, що 18 жовтня 2025 року о 19 год 35 хв. він керував автомобілем «Dodge Avenger», д.н.з. НОМЕР_4 , в місті Києві по вул. Саксаганського та рухався в напрямку вул. Антоновича зі сторони вул. Велика Васильківська у другій полосі рахуючи зліва. В останню мить побачив виїжджаючий припаркований автомобіль білого кольору марки «Nissan Rogue», який перетинаючи смугу виїхав на полосу, по якій він рухався, та здійснив зіткнення з його автомобілем, пошкодивши ліву водійську дверку та ліве переднє крило (а.с.4).
Апеляційний суд враховує, що протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали складено відповідно до вимог ст.256 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 07 листопада 2015 року, Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції від 06 листопада 2015 року. Протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб, а тому будь-які сумніви у їх достовірності та істинності відсутні.
Даний протокол про адміністративне правопорушення підписаний працівником поліції, який його склав, та безпосередньо ОСОБА_1 , якому у встановленому законом порядку роз`яснено права, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.
За змістом ст.252 КУпАП суд оцінює докази за своїм внутрішній переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Суд апеляційної інстанції вважає, що всупереч доводам апеляційної скарги, суддя першої інстанції, дослідивши пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , схему місця ДТП щодо напрямку руху транспортних засобів, їх розташування на дорозі та, приймаючи до уваги характер механічних пошкоджень цих транспортних засобів, правильно встановив, що ДТП сталась саме за обставин, які викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, а саме, що водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «Nissan Rogue», д.н.з. НОМЕР_3 , не був уважним та перед початком руху не впевнився в безпеці руху, не надав переваги в русі транспортному засобу, що рухався праворуч в попутному напрямку та допустив з зіткнення з транспортним засобом «Dodge Avenger», д.н.з. НОМЕР_4 . 
При цьому, суд апеляційної інстанції враховує характер та локалізацію пошкоджень, а саме, у автомобіля «Nissan Rogue», д.н.з. НОМЕР_3 , пошкоджено: передній бампер, права туманка, переднє праве крило, пластикова накладка правого крила, а у автомобіля «Dodge Avenger», д.н.з. НОМЕР_4 , пошкоджено: передні ліві двері та переднє ліве крило, які свідчать про те, що зіткнення вказаних транспортних засобів відбулось саме з вини водія автомобіля «Nissan Rogue», д.н.з. НОМЕР_3 , про що вказують пошкодження передньої правої частини автомобіля «Nissan Rogue», д.н.з. НОМЕР_3 , та пошкодження лівої бічної частини автомобіля «Dodge Avenger», д.н.з. НОМЕР_4 , яким керував потерпілий ОСОБА_2 .
Такий механізм ДТП та характер пошкоджень також підтверджується дослідженими судом апеляційної інстанції фотознімками з місця ДТП. 
За таких обставин, не зважаючи на захисну позицію ОСОБА_1 та його захисника, вина ОСОБА_1 у вказаному правопорушенні підтверджується сукупністю вказаних вище доказів, які не викликають сумнівів у своїй достовірності і допустимості.
Надаючи оцінку письмовим поясненням ОСОБА_1 , які ним підтримано в суді апеляційної інстанції, про те, що він, об`їжджаючи припаркований автомобіль, який знаходився на першій смузі, увімкнувши правий покажчик повороту, в правому ряді (2 смуга) рухався автомобіль, який притормозивши пропустив його і він, ОСОБА_1 , почав перелаштовуватися та відчув удар в праву передню частину автомобіля, суд апеляційної інстанції враховує, що ці пояснення спростовуються наведеними вище доказами, а саме, з дослідженої судом апеляційної інстанції схеми місця ДТП, до якої в учасників відсутні зауваження, з урахуванням зображеного на ній місця зіткнення та кінцевого положення автомобілів, вбачається, що водій автомобіля «Nissan Rogue», д.н.з. НОМЕР_3 , лише розпочав свій маневр та не зайняв відповідне положення у другій смузі руху. Водночас автомобіль «Dodge Avenger», д.н.з. НОМЕР_4 , який рухався праворуч від автомобіля «Nissan Rogue», д.н.з. НОМЕР_3 , вже знаходився в даній смузі руху.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу що, згідно з п.10.1 ПДР, транспортний засіб перед початком та зміною напрямку руху має переконатись що, це буде безпечним та не створить перешкоди та небезпеки іншим учасникам руху, що у даному випадку водій ОСОБА_1 не зробив, унаслідок чого було спричинено ДТП. 
За встановлених обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що суддя першої інстанції правильно критично оцінив доводи ОСОБА_1 та його представника, які заперечували свою провину у ДТП та вважали що, водій транспортного засобу «Dodge», д.н.з. НОМЕР_4 , винний у даному ДТП.
Оцінивши наведені вище докази в їх сукупності, які є належними та достатніми щодо підтвердження доведення порушення ОСОБА_1 пунктів 2.3 б), 10.1 ПДР, суддя першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.
При цьому суд апеляційної інстанції вважає, що суддя першої інстанції виходячи із принципу диспозитивності правильно не давав оцінки діям іншого учасника ДТП - водія транспортного засобу «Dodge», д.н.з. НОМЕР_4 , ОСОБА_2 , з таких підстав.
Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
У своїх судових рішеннях ЄСПЛ неодноразово вказував на те, що суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувачена, позбавляючи статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Європейської конвенції з прав людини.
Так, з урахуванням положення ч.1 ст.6 Європейської конвенції з прав людини, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» рішення від 30 травня 2013 року та «Карелін проти Росії» рішення від 20 вересня 2016 року, у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципи рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, в фактично судом).
Формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.
Протокол про адміністративне правопорушення - це відповідним чином оформлений уповноваженою особою процесуальний документ про вчинення діяння, яке містить ознаки правопорушення, передбаченого КУпАП.
Саме складання протоколу - це процесуальна дія суб`єкта владних повноважень, яка спрямована на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень ст.251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Таким чином встановлення вини особи у порушенні нею ПДР, що є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, без наявності висунутого проти неї обвинувачення у формі складання протоколу компетентним суб`єктом владних повноважень, призведе до порушення права останньої на захист від конкретного адміністративного обвинувачення, що є неприпустимим.
Оскільки в межах даного судового провадження відбувається судовий розгляд справи про адміністративне правопорушення виключно в межах протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП, то у суду були відсутні правові підстави для перевірки обставин щодо порушення ОСОБА_2 ПДР під час ДТП, яка мала місце 18 жовтня 2025 року.
З цих же підстав апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що в даному випадку саме порушення водієм ОСОБА_2 ПДР перебувають у прямому причинному зв`язку з ДТП, а в діях водія ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.
Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що суддею першої інстанції було розглянуто клопотання захисника і направлено постанову про витребування відеозапису з місця ДТП не до Департаменту інформаційно-комунікаційних технологій Київської міської державної адміністрації, а до Управління патрульної поліції у місті Києві, що, на думку захисника, є наслідком процесуальної бездіяльності, яка може тлумачитися на шкоду особі, що притягується до адміністративної відповідальності, то такі доводи не є підставою для скасування оскаржуваної постанови судді.
Наявні у справі та досліджені апеляційним судом докази, а саме, графічно позначені на схемі місця ДТП місця розташування автомобілів у їх кінцевому положенні після зіткнення та описані механічні пошкодження автомобілів в місцях їх локалізації, письмові пояснення учасників ДТП, надані поліцейським під час оформлення матеріалів адміністративної справи, а також надані у судовому засіданні пояснення ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Валігури О.О., містять достатньо відомостей для правильного встановлення механізму ДТП та визначення наявності чи відсутності порушень вимог ПДР в діях водія ОСОБА_1 .
Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки судді в оскаржуваній постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, захисником не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
Таким чином доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, яким суддею першої інстанції надана належна правова оцінка, на правильність висновків судді не впливають та їх не спростовують.
Вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення, суддя першої інстанції врахував обставини справи, характер вчиненого правопорушення, наявні в матеріалах справи дані про особу правопорушника, ступінь його вини, відсутність обставин, що обтяжують чи пом`якшують його відповідальність, та правомірно застосував щодо ОСОБА_1 вид стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн 00 коп., який передбачено санкцією ст.124 КУпАП.
Апеляційний суд вважає, що накладене на ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, справедливим та відповідає меті адміністративного стягнення.
За таких обставин, постанова судді Голосіївського районного суду міста Києва від 15 січня 2026 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.
Що стосується сплаченого ОСОБА_1 судового збору у розмірі 908 грн 40 коп. за подання та розгляд даної апеляційної скарги, що підтверджується платіжною інструкцією від 17 січня 2026 року №М40Р-В739-8107РОНВ (а.с.123), то апеляційний суд вважає за необхідне зазначити таке.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що ні чинним КУпАП, ні положеннями Закону України «Про судовий збір», не передбачено сплату судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги на постанову судді першої інстанції у справі про адміністративне правопорушення. 
Водночас, механізм повернення помилково зарахованих коштів регулюється «Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, та перерахування компенсації частини суми штрафних (фінансових) санкцій, визначених за даними системи обліку даних реєстраторів розрахункових операцій» (далі - Порядок), який затверджений наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року №787.
Відповідно до абз. 1 п.5 Порядку, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету або на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, перерахування компенсації здійснюється за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили.
Таким чином, для повернення помилково сплаченого судового збору необхідно звернутись до суду (на рахунок якого помилково перерахований судовий збір) із заявою про повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджету, форму якого затверджено Порядком.
На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, суддя апеляційного суду,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргуадвоката Валігури Олександра Олександровича, подану в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення. 
Постанову судді Голосіївського районного суду міста Києва від 15 січня 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Київського
апеляційного суду С.М.Верланов