КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ

Справа № 947/6534/26
Провадження № 2/947/2399/26
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.05.2026 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Калініченко Л.В.
при секретарі Матвієвої А.В.,
за участі в судовому засіданні:
- представника позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_2 ;
- представника третьої особи Головного управління Державної податкової служби у Львівській області – Орлової Дарії Вадимівни,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі у залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Зерновий перевантажений комплекс «ІЗЕРНОЕКСПОРТ», за участі третіх осіб: Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Державної податкової служби у Львівській області, Західного міжрегіонального управління державної служби з питань праці, про визнання трудових відносин припиненими та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
11.02.2026 року до Київського районного суду міста Одеси через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Зерновий перевантажений комплекс «ІЗЕРНОЕКСПОРТ», за участі третіх осіб: Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Державної податкової служби у Львівській області, Західного міжрегіонального управління державної служби з питань праці, про визнання трудових відносин припиненими та зобов`язання вчинити певні дії.
В обґрунтування позову позивачка посилається на те, що 01.02.2008 року ОСОБА_1 працевлаштувалася в ТОВ «Зерновий перевантажний комплекс «ІНЗЕРНОЕКСПОРТ». 22.03.2025 ОСОБА_1 звільнилася за власним бажанням, що підтверджується наказом «Про припинення трудового договору» від 22.03.2025 року за №08/2025.
Позивачка також зазначає, що в її трудовій книжці в паперовому вигляді відсутній запис щодо її звільнення з ТОВ «Зерновий перевантажний комплекс «ІНЗЕРНОЕКСПОРТ». Процес звільнення ОСОБА_1 з ТОВ «Зерновий перевантажний комплекс «ІНЗЕРНОЕКСПОРТ» відбувався шляхом переписок та неодноразово направлених позивачкою листів до роботодавця. Проте, в подальшому, намагаючись працевлаштуватися, ОСОБА_1 дізналась про те, що у відомостях реєстру застрахованих осіб не відображено інформацію про її звільнення.
Позивачка зазначає, що не може працевлаштуватися, оскільки в юридичному розумінні вона є незвільненою з ТОВ «Зерновий перевантажний комплекс «ІНЗЕРНОЕКСПОРТ».
Позивачка також вказує, що вирішення даної справи та прийняття судового рішення їй необхідні, оскільки вона має на меті офіційно працевлаштуватися для реалізації своїх прав, а також для отримання страхового стажу, щоб в майбутньому отримувати пенсію.
З посиланням на вказані обставини, позивачка звернулась до суду з цим позовом.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу на підставі вказаного позову розподілено судді Калініченко Л.В.
Позовна заява відповідає вимогам встановленим ст. 175-177 ЦПК України. Підстави для залишення позовної заяви без руху або відмови у відкритті провадження, визначених у ст. 185, 186 ЦПК України, відсутні.
Додатково суд зазначає, що на стадії вирішення питання з відкриття провадження у справі, до суду 12.02.2026 року надійшла заява від ТОВ «ЗПК Інзерноекспорт» про відмову у відкритті провадження у справі з підстав відсутності спору/позову.
Однак, суд зазначає, що підстави для відмови у відкритті провадження у справі передбачені статтею 186 ЦПК України, згідно з якою відсутні підстави для відмови у відкритті провадження у справі за наслідком відсутності предмету спору/позову.
Справа підсудна Київському районному суду міста Одеси.
Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 02.03.2026 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення судового засідання з повідомленням сторін по справі.
В ухвалі суду, судом визначено відповідачеві п`ятнадцятиденний строк з дня отримання даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
Приймаючи наявність у відповідача – ТОВ «ЗПК «Інзерноекспорт» електронного кабінету в ЄСІТС, останній повідомлявся про розгляд справи шляхом надіслання судової кореспонденції (копії ухвали про відкриття провадження у справі від 02.03.2026 року та інші документи по справі, у тому числі копія позовної заяви та додатки до нього) в електронній формі до зареєстрованого електронного кабінету в ЄСІТС, які доставлені: копія позовної заяви з додатками до неї – 13.02.2026 року о 15:11:48; протокол автоматизованого розподілу судової справи – 13.02.2026 року о 16:28:16; копія ухвали суду про відкриття провадження у справі - 03.03.2026 року о 07:23:21; судова повістка повідомлення про призначене судове засідання у справі – 04.03.2026 року о 12:33.
Пунктом 2 частини 8 статті 128 ЦПК України врегульовано, що днем вручення судової повістки є зокрема день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи.
Пунктом 2 ч.6 ст. 272 ЦПК України врегульовано, що днем вручення судового рішення є зокрема день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
Отже, починаючи з 04.03.2026 року відповідач повідомлений належним чином у відповідності до положень статті 128 та 272 ЦПК України про наявне відкрите судове провадження за позовом ОСОБА_3 , разом з копією позовної заяви та додатками до нього.
Однак, у п`ятнадцятиденний термін з дня отримання вказаної позовної заяви та копії ухвали про відкриття провадження у справі, як і станом на день розгляду даної справи, відповідачем відзив на позовну заяву не надано, як і будь-яких пояснень, заяв чи клопотань, у тому числі про продовження процесуального строку чи розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням сторін у справі.
16.03.2026 року до суду надійшли пояснення третьої особи - Західного міжрегіонального управління державної служби з питань праці, в яких третя особа просить прийняте законне та обґрунтоване рішення.
Зокрема, Західне міжрегіонального управління державної служби з питань праці повідомило про те, що ОСОБА_1 зверталася до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області, Західного міжрегіонального управління державної служби з питань праці із заявами від 09.05.2025 року (вх. № Д-547/ЗХ-25 від 12.05.2025 року та вх. № Д-547/ЗХ-25/1 від 20.05.2025 року, яку скеровано Львівською обласною прокуратурою листом № 27-1287ВИХ-25 від 14.05.2025 року), щодо можливого порушення вимог законодавства у ТОВ «ЗПК «ІНЗЕРНОЕКСПОРТ», у зв`язку із відсутністю даних у Реєстрі застрахованих осіб про нарахування заробітної плати та сплату податків за період роботи з жовтня 2022 року та не звільнення з роботи згідно із поданою заявою.
Так, Західним міжрегіональним управлінням державної служби з питань праці було здійснено вихід за адресою місцезнаходження ТОВ «ЗПК «ІНЗЕРНОЕКСПОРТ», яка вказана в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 79057, Львівська обл., місто Львів, вул. Сельських, будинок 10, однак не встановлено ознак його діяльності, не виявлено посадових осіб та працівників.
Відтак, вжити заходи реагування в межах компетенції Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці за заявами ОСОБА_1 від 09.05.2025 року не надалось можливим.
17.03.2026 року до суду надійшли пояснення третьої особи Головного управління Державної податкової служби у Львівській області.
Головне управління Державної податкової служби у Львівській області повідомило суд про те, що ТОВ «Зерновий перевантажний комплекс «ІНЗЕРНОЕКСПОРТ» (ЄДРПОУ 31893739) перебуває на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у львівській області з 22.12.2022 як платник податків з наступного року та з 01.01.2023 як платник податків за основним місцем обліку.
Згідно з даними ІС «Податковий блок» інформація щодо перебування у трудових відносинах ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з ТОВ «Зерновий перевантажений комплекс «ІЗЕРНОЕКСПОРТ»(ЄДРПОУ 31893739) та припинення трудових відносин відсутня.
Також третя особа повідомила, що з 01.03.2025 року по даний час ТОВ «Зерновий перевантажений комплекс «ІЗЕРНОЕКСПОРТ» (ЄДРПОУ 31893739) не було подано податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків-фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску. Відповідно до даних ІС «Податковий блок» ТОВ «Зерновий перевантажений комплекс «ІЗЕРНОЕКСПОРТ»(ЄДРПОУ 31893739) не здійснює діяльності з 2023 року.
17.03.2026 року до суду надійшли пояснення третьої особи Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, з посиланням на норми чинного законодавства, які регламентують подання внесення органами державної влади відомостей до відповідних реєстрів за наслідком подання рішення про припинення трудових відносин.
У судове засідання призначене на 28.04.2026 року з`явилась представник позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , яка позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити.
Також у судовому засіданні 28.04.2026 року прийняв участь представник третьої особи Головного управління Державної податкової служби у Львівській області – Орлова Дарія Вадимівна в режимі відеоконференції, яка підтримала надані до суду письмові пояснення третьої особи та викладені в ній доводи.
Інші учасники справи у судове засідання не з?явилися, про дату, час і місце проведення якого повідомлені належним чином.
Згідно з ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі зокрема неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Судом підстав для відкладення судового засідання у відповідності до положень статті 223 ЦПК України не встановлено.
Приймаючи викладеного, судом було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні 28.04.2026 року за наявною явкою учасників справи на підстав наявних в матеріалах справи доказів.
За наслідком розгляду даної справи, суд перейшовши до стадії ухвалення судового рішення та у відповідності до положень ч.1 ст. 244 ЦПК України відклав судове засідання до 07.05.2026 року об 16 год. 00 хв. для ухвалення та проголошення судового рішення.
Про дату, час і місце судового засідання з проголошення судового засідання, учасники справи повідомлялись належним чином.
Заслухавши пояснення представника позивача та третьої особи, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , з наступних підстав.
Судом встановлено, що 01.02.2008 року ОСОБА_1 працевлаштувалася в ТОВ «Зерновий перевантажний комплекс «ІНЗЕРНОЕКСПОРТ».
22.03.2025 року ОСОБА_1 звільнено з посади оператора вагового устаткування складу в ТОВ «ЗПК «ІНЗЕРНОЕКСПОРТ» за власним бажанням, що підтверджується наказом ТОВ «ЗПК «ІНЗЕРНОЕКСПОРТ» «Про припинення трудового договору» від 22.03.2025 №08/2025.
У відповідності до трудової книжки серії НОМЕР_2 в паперовій формі, заповнення якої розпочато 01.02.2008 року на ім`я ОСОБА_4 , вбачається наявним запис від 01.02.2008 року про прийняття на роботу в ТОВ «ЗПК «ІНЗЕРНОЕКСПОРТ» і згідно з виправленням на посаду оператора вагового устаткування. Запис про звільнення ОСОБА_1 на підставі наказу ТОВ «ЗПК «ІНЗЕРНОЕКСПОРТ» «Про припинення трудового договору» від 22.03.2025 №08/2025, відсутній.
У відповідності до наданого до суду Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, сформованого 07.01.2026 року Пенсійним фондом України вбачається наявність сплачених відносно ОСОБА_1 страхових внесків, для зарахування до страхового стажу для обчислення розміру пенсії, виходячи з нарахованої заробітної плати з боку ТОВ «ЗПК «ІНЗЕРНОЕКСПОРТ», код ЄДРПОУ 31893739, за період з лютого 2008 року по вересень 2022 року. Відомостей про сплату відповідних страхових виплат за наслідком нарахованої заробітної плати з боку ТОВ «ЗПК «ІНЗЕРНОЕКСПОРТ», код ЄДРПОУ 31893739, починаючи з жовтня 2022 року відносно ОСОБА_1 відсутні, як і відомості про припинення трудових відносин з останньою на підставі наказу від 22.03.2025 №08/2025.
Згідно з листом ГУ ДПС у Львівській області віл 29.10.2025 року повідомлено, що відповідно до даних УІКС «Податковий блок», податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків – фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також суми нарахованого єдиного внеску ТОВ «ЗПК «ІНЗЕРНОЕКСПОРТ», що стосується ОСОБА_1 у період з 01.03.2025 року по день надання відповіді не подавався.
Судом також встановлено, що позивачка неодноразово зверталася до різних органів державної влади та до самого роботодавця з метою вирішення питання щодо свого звільнення, проте такі дії не призвели до жодних бажаних результатів, оскільки, виключно роботодавець наділений обов?язком вчинення дій щодо припинення трудових відносин та внесення таких відомостей до відповідних реєстрів.
Так, згідно з листом ТОВ «ЗПК «ІНЗЕРНОЕКСПОРТ» від 27.10.2025 року за №19-10 на звернення представника позивачки повідомлено, що ТОВ «ЗПК «Інзерноекспорт» не має можливості внести до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відомості щодо звільнення 22.03.2025 ОСОБА_1 чи будь якого іншого працівника з огляду на те, що 19.12.2022 рішенням загальних зборів учасників ТОВ «ЗПК «Інзерноекспорт» було звільнено з займаної посади директора товариства ОСОБА_5 та призначено на цю посаду ОСОБА_6 . 23.12.2022 рішенням загальних зборів учасників ТОВ «ЗПК «Інзерноекспорт» було звільнено з займаної посади директора товариства ОСОБА_6 та призначено на цю посаду ОСОБА_7 . 04.01.2023 рішенням загальних зборів учасників ТОВ «ЗПК «Інзерноекспорт» було звільнено з займаної посади директора товариства ОСОБА_7 та призначено на цю посаду ОСОБА_6 . Не погодившись із рішенням загальних зборів про його звільнення ОСОБА_5 оскаржив це рішення у суді і воно було предметом спору в судовій справі №916/237/23. Також, не погодившись із рішенням загальних зборів про її звільнення ОСОБА_7 таке рішення оскаржила у суді і воно було предметом спору в судовій справі №914/452/23. Такі корпоративні спори тривали практично до останнього часу, на звернення щодо передачі установчих та фінансово-господарських документів попередні директори не реагують. Таким чином, повідомлено, що ні попередній директор товариства ОСОБА_5 , ні ОСОБА_7 , не передали ОСОБА_8 жодних первинних фінансово-господарських документів та установчих документів товариства а також доступів до будь яких реєстрів чи баз даних у зв`язку із чим товариство господарської діяльності не здійснює. Також проінформовано, що з приводу внесення до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відомості щодо звільнення 22.03.2025 ОСОБА_1 , особа має можливість звернутись до попередніх керівників товариства чи бухгалтерів, які мають відповідні доступи.
Позивачка, посилаючись на неможливість у встановлений законом спосіб припинення трудових відносин з відповідачем, звернулась до суду з даним позовом.
Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Відповідно до частин першої, другої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
У статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частин першої та другої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до абз. 2 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №18 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.
З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною другою статті 8 Конституції України передбачено, що звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян, на підставі Конституції України гарантується.
Згідно із частиною першою статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності.
Конституційний суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року у справі №1-14/2004, від 16 жовтня 2007 року у справі №1-16/2007 та від 29 січня 2008 року у справі №1-5/2008 вказав, що визначене ст. 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації.
Відповідно до вимог ст. 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, нікого не можна тримати в рабстві або в підневільному стані. Ніхто не може бути присилуваний виконувати примусову чи обов`язкову працю.
Згідно зі ст. 1 КЗпП України, законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників.
Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
Згідно з ч. 1 ст. 48 КЗпП, облік трудової діяльності працівника здійснюється в електронній формі в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування у порядку, визначеному Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".
Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлено, що:
- єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; (п. 2 ч. 1 ст. 1);
- страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок (п. 10 ч. 1 ст. 1).
Пунктом 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що платниками єдиного внеску є роботодавці – підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Частиною 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлено, що платник єдиного внеску зобов`язаний:
1) своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску;
2) вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством;
3) допускати посадових осіб податкового органу до проведення перевірки правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, а до проведення перевірки щодо достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, та для призначення пенсій - посадових осіб органів Пенсійного фонду за наявності направлення та/або наказу про перевірку та посвідчення осіб, надавати їм передбачені законодавством документи та пояснення з питань, що виникають у процесі перевірки;
4) подавати звітність, у тому числі про основне місце роботи працівника, про нарахування єдиного внеску в розмірах, визначених відповідно до цього Закону, у складі звітності з податку на доходи фізичних осіб (єдиного податку) до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки та порядку, встановлені Податковим кодексом України. Форма, за якою подається звітність про нарахування єдиного внеску у складі звітності з податку на доходи фізичних осіб (єдиного податку), встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом та Фондом загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття;
5) надавати безоплатно застрахованій особі та на вимогу членів сім`ї померлої застрахованої особи відомості про заробітну плату (дохід), суму сплаченого єдиного внеску та інші відомості про застраховану особу, що подаються до податкового органу;
6) пред`являти на вимогу застрахованої особи, на користь якої він сплачує єдиний внесок, повідомлення про взяття на облік як платника єдиного внеску та надавати інформацію про сплату єдиного внеску, в тому числі у письмовій формі;
7) перевіряти під час прийняття на роботу наявність у фізичної особи посвідчення застрахованої особи;
8) повідомляти у складі звітності про прийняття на роботу фізичної особи, відомості про яку відсутні в Державному реєстрі або яка не пред`явила на вимогу платника єдиного внеску посвідчення застрахованої особи, та подавати необхідні відомості і документи для взяття на облік зазначеної особи; 
9) отримувати в територіальному органі Пенсійного фонду посвідчення застрахованої особи в порядку, встановленому Пенсійним фондом, та видавати їх застрахованим особам;
10) повідомляти у складі звітності про зміну відомостей, що вносяться до Державного реєстру , про застраховану особу, на користь якої він сплачує єдиний внесок, у десятиденний строк після надходження таких відомостей;
11) у випадках, передбачених цим Законом і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, стати на облік в податковому органі як платник єдиного внеску;
12) виконувати інші вимоги, передбачені цим Законом.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 3 Закону України «Про зайнятість населення», кожен має право на вільно обрану зайнятість; примушування до праці у будь-якій формі забороняється.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про зайнятість населення», держава гарантує у сфері зайнятості вільне обрання місця застосування праці та виду діяльності, вільний вибір або зміну професії.
Статтею 6 Закону України «Про зайнятість населення», кожен має право на вільний вибір місця, виду діяльності та роду занять, яке забезпечується державою шляхом створення правових, організаційних та економічних умов для такого вибору.
Реалізація права на вибір місця, виду діяльності та роду занять здійснюється шляхом самостійного забезпечення особою своєї зайнятості чи звернення з метою працевлаштування до роботодавця або за сприяння центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, чи суб`єкта господарювання, який надає послуги з посередництва у працевлаштуванні.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. (стаття 77 ЦПК України).
Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. (стаття 78 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (стаття 80 ЦПК України).
У відповідності до положень частини 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 18 листопада 2019 року у справі №902/761/18, від 14 вересня 2021 року у справі №910/14452/20). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19).
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає.
Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог (ст. ст. 12, 81 ЦПК України). Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторін. Тобто, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.
Приймаючи вищевикладені обставини в цілому, приймаючи встановлені обставини справи, надані позивачем докази, суд вважає підтвердженим належними доказами, що трудові відносини між позивачкою та відповідачем припинилися в момент досягнення між ними згоди щодо припинення трудових відносин та винесення відповідачем - ТОВ «Зерновий перевантажний комплекс «ІНЗЕРНОЕКСПОРТ» Наказу «Про припинення трудового договору» від 22.03.2025 №08/2025 відносно позивачки. 
Приймаючи вищевикладене в цілому, суд вважає доведеними порушення прав позивачки. 
Суд погоджується з доводами позивачки, що незважаючи на видання наказу про звільнення, не вчинення відповідачем подальших дій та відсутність записів про її звільнення унеможливлює подальше її офіційне працевлаштування в будь-якому іншому суб?єкті, чим порушується її право на працю, невнесення ТОВ «Зерновий перевантажний комплекс «ІНЗЕРНОЕКСПОРТ» відомостей про звільнення ОСОБА_1 порушують її право на вільне обрання місця роботи та фактично перешкоджають її працевлаштуванню. 
Таким чином, суд вважає, що на сьогодні процедура припинення трудових відносин відповідно до законодавства України про працю повністю не виконана.
З урахуванням вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що існує порушення права позивачки на звільнення з роботи з ініціативи працівника, передбачене частиною першою статті 38 КЗпП України, тобто припинення трудових відносин.
За встановлених судовим розглядом обставин щодо порушення права позивача на припинення трудового договору, обраний позивачем спосіб захисту в частині вимоги про припинення трудових відносин направлений на відновлення його трудових прав, гарантованих Конституцією України. 
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22 травня 2019 року у справі №757/61865/16-ц.
У постанові Верховного Суду від 25 листопада 2019 року у справі №201/1384/16-ц визнано ефективним і таким, що не суперечить закону спосіб захисту порушеного права шляхом припинення трудових відносин на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України.
Під час судового розгляду встановлено, що трудові відносини між позивачкою та відповідачем фактично припинені, проте позивачка позбавлена можливості оформити припинення трудових відносин у встановленому законодавством порядку, що порушує її конституційні права.
Таким чином, за результатами судового розгляду, суд дійшов висновку, що позивачка належними та допустимими доказами довела наявність обставин, на які посилається як на підставу своїх позовних вимог.
За встановлених обставин, у позивачки відсутня можливість припинити трудові відносини в інший спосіб, окрім звернення до суду, зважаючи на об`єктивні обставини, що склалися в межах цієї справи з метою надання можливості позивачці в подальшому реалізовувати своє право на працю, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, а обраний позивачем спосіб захисту порушених прав та інтересів є ефективними та належним , за наслідком чого суд доходить до висновку прол обгурнтованість та доведеність заявлених позовних вимог ОСОБА_1 .
Ухвалюючи рішення суду, судом враховується, що відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Приймаючи вищевикладене, оцінивши обставини справи, застосувавши відповідні норми права та врахувавши правові позиції Верховного Суду, суд доходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_9 до ТОВ «Зерновий перевантажний комплекс «ІНЗЕРНОЕКСПОРТ» про припинення трудових відносин та зобов`язання вчинити певні дії, є обґрунтованими, а відтак позов підлягає задоволенню.
Щодо вимоги позивачки про встановлення порядку виконання рішення суду, суд, з метою належного поновлення порушених прав та інтересів позивачки, належного виконання рішення суду, вважає обґрунтованими та підставними, за наслідком чого наявні підстави у відповідності до положень ст. 267 ЦПК України встановити порядок виконання рішення суду, у відповідності до якого, рішення суду у разі набрання законної сили, є підставою для внесеннями органами державної влади відомостей про припинення трудових відносин до відповідних реєстрів, баз даних тощо та для зняття з реєстрації відповідного трудового договору укладеного між позивачкою та відповідачем.
У відповідності до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачкою за пред`явлення даного позову було сплачено судовий збір в сумі 3194,88 грн, що підтверджується платіжною квитанцією №0400-2549-2628-0669 від 11.02.2026 року.
За наслідком задоволення позовних вимог позивачки, у відповідності до положень статті 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивачки підлягають у відшкодування понесених останньою витрат зі сплати судового збору, кошти в сумі 3194,88 грн. Вимог про відшкодування інших понесених позивачем судових витрат, останньою не заявлено.
На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 1-18, 76-89, 133, 141, 223, 247, 258-259, 263-265, 274-279, 352, 354 ЦПК України, суд,
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Зерновий перевантажений комплекс «ІЗЕРНОЕКСПОРТ» (місцезнаходження: 79057, м. Львів, вул. Сельських, 10), за участі третіх осіб: Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10), Головного управління Державної податкової служби у Львівській області (місцезнаходження: 79003, м. Львів, вул. Стрийська, 35), Західного міжрегіонального управління державної служби з питань праці (місцезнаходження: 79005, м. Львів, площа Міцкевича, 8), про визнання трудових відносин припиненими та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати припиненими трудові відносини між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , та Товариством з обмеженою відповідальністю «Зерновий перевантажний комплекс «ІНЗЕРНОЕКСПОРТ», код ЄДРПОУ 31893739.
Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Зерновий перевантажний комплекс «ІНЗЕРНОЕКСПОРТ», код ЄДРПОУ 31893739, внести відомості про звільнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, інших відповідних реєстрів, баз даних тощо.
Встановити порядок виконання рішення суду, у відповідності до якого дане рішення суду після набрання ним законної сили є підставою для внесеннями органами державної влади відомостей про припинення трудових відносин до відповідних реєстрів, баз даних тощо та для зняття з реєстрації відповідного трудового договору укладеного між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , та Товариством з обмеженою відповідальністю «Зерновий перевантажний комплекс «ІНЗЕРНОЕКСПОРТ», код ЄДРПОУ 31893739.
Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали суду складено 07.05.2026 року.

Головуючий        Л. В. Калініченко