ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2026 року
м. Київ

справа № 932/8726/24
провадження № 61-11475св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., 
Червинської М. Є.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області,
третя особа - дізнавач відділення поліції № 2 Дніпропетровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції 
в Дніпропетровській області Шпак Ольга В`ячеславівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 липня 2025 рокуу складі колегії суддів: Красвітної Т. П., Макарова М. О., Петешенкової М. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2024 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (далі - ГУ НП в Дніпропетровській області), третя особа - дізнавач відділення поліції 
№ 2 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області (далі - ВП № 2 Дніпровського РУП ГУ НП в Дніпропетровській області) Шпак О. В., про захист честі й гідності.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 запросили до ВП № 2 Дніпровського РУП ГУ НП в Дніпропетровській області, де без залучення до кримінального провадження, не визначивши його статусу, дізнавач Шпак О. В. 
у присутності двох понятих під відеозапис зачитала повідомлення про підозру, 
в якій зазначено прізвище, ім`я та по батькові (далі - ПІБ), які збігаються із ПІБ позивача. 

Позивач вказував, що у цьому повідомленні вказані твердження, які не відповідають дійсності, зокрема, про місце реєстрації проживання позивача, що він здійснює господарську діяльність, що він спричинив майнову шкоду територіальній громаді м. Дніпра, що він порушив вимоги закону, що він самовільно зайняв земельну ділянку. 

Позивач зазначав, що ця інформація є негативною, недостовірною та порушує його немайнові права, ганьбить його честь, гідність і завдає шкоди діловій репутації. Окрім цього, поширення інформації є намаганням притягнути його до відповідальності у позапроцесуальний спосіб. 

Позивач стверджував, що він не є учасником кримінального провадження, зокрема в межах кримінального провадження не приймалося жодних процесуальних рішень, які визначали б його статус. Відповідно, він має право на захист прав в порядку цивільного судочинства.

ОСОБА_1 просив визнати недостовірною поширену відповідачем інформацію про його особу, а саме: твердження про те, що він зареєстрований 
у АДРЕСА_1 ; що він здійснює господарську діяльність; що він спричинив майнову шкоду територіальній громаді м. Дніпра; що він порушив Закон України «Про землі енергетики та правовий режим зон енергетичних об`єктів» на землях житлової та громадської забудови; що він 
є порушником ЗК України; що він самовільно зайняв земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 , за якою зареєстровано належний йому на праві приватної власності житловий будинок з господарськими будівлями 
і спорудами та належна йому на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,1 га, про що є відомості у відкритому доступі в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, та спростувати таку інформацію шляхом відкликання документа - повідомлення про підозру від 24 вересня 2024 року за підписом дізнавача ВП № 2 Дніпровського РУП ГУ НП в Дніпропетровській області Шпак О. В. у межах кримінального провадження № 12023041660000523 від 13 травня 2023 року.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що обраний позивачем спосіб захисту 
є неефективним, оскільки заявлені вимоги не відповідають завданню цивільного судочинства.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 липня 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 задоволено частково.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 лютого 2025 року скасовано, провадження у справі закрито.

Закриваючи провадження у справі, апеляційний суд дійшов висновку, що не можна встановлювати при розгляді позову про захист честі, гідності та спростування набуття позивачем статусу підозрюваного та спростування факту про повідомлення особи про підозру в кримінальному провадженні. Такий позов, з урахуванням його вимог та наведеного обґрунтування, не може бути розглянутий за правилами жодного судочинства, оскільки саме до завдань кримінального провадження належить захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

03 вересня 2025 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 липня 2025 року в частині судової ухвали про закриття провадження у справі та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що у цій справі йдеться про захист прав 
та інтересів громадянина, який не був учасником досудового розслідування 
в кримінальному провадженні № 12023041660000523 від 13 травня 2023 року. Заявник вказує, що намагання вручити громадянину, який не був учасником кримінального провадження, письмове повідомлення про підозру без існування процесуального рішення дізнавача (слідчого, прокурора) у формі постанови 
в розумінні статті 110 КПК України є протиправним діянням. Постанови про повідомлення про підозру у межах кримінального провадження 
№ 12023041660000523 від 13 травня 2023 року немає, що позбавляє заявника можливості застосувати захист в межах процедур, визначених КПК України. Заявник вказує, що поширення недостовірної інформації на публіку працівником ГУ НП в Дніпропетровській області порушило належне йому право на особисту недоторканість, право на повагу до особистої честі та людської гідності, призвело до їх приниження, що спричинило значної шкоди немайновим правам. Справи про захист немайнових прав підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства. Предмет цього позову не містить вимоги про спростування набуття статусу підозрюваного та спростування факту про повідомлення особі про підозру в кримінальному провадженні.
Аргументи інших учасників справи

26 вересня 2025 року ГУ НП в Дніпропетровській області подало до Верховного Суду відзив, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, 
а постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 липня 2025 року - без змін.

Відзив мотивований тим, що апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що ці правовідносини не є цивільними й не стосуються майнового чи немайнового цивільного права або інтересу, позивача, у зв`язку з чим є підстави для закриття провадження у справі, оскільки вона не підлягає розгляду 
в порядку цивільного судочинства.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 11 вересня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із Шевченківського районного суду м. Дніпра.

20 січня 2026 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У частині першій статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи 
у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, урахувавши аргументи, наведені 
у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Короткий зміст фактичних обставин справи

З Єдиного реєстру досудових розслідувань відомо, що 12 травня 2023 року до чергової частини ВП № 2 Дніпровського РУП ГУ НП в Дніпропетровській області надійшли матеріали від начальника Інспекції з державного контролю за використанням та охороною земель Дніпровської міської ради про те, що поблизу будівлі, розташованої на вул. Рилєєва, 38-А у м. Дніпрі, 
ОСОБА_1 самовільно зайняв земельну ділянку загальною площею 0,2487 га, чим завдав майнової шкоди на суму 291 268,00 грн.

13 травня 2023 року ВП № 2 Дніпровського РУП ГУ НП в Дніпропетровській області за вказаним фактом внесло відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12023041660000523 за частиною першою статті 197-1КК України.

16 травня 2023 року досудове розслідування кримінального провадження доручено слідчому СВ ВП №2 Дніпровського РУП ГУ НП в Дніпропетровській області Тетяні Севрюк.

11 вересня 2024 року прокурор Лівобережної окружної прокуратури м. Дніпра виніс постанову про зміну підслідності за сектором дізнання ВП № 2 Дніпровського РУП ГУ НП в Дніпропетровській області.

12 вересня 2024 року досудове розслідування кримінального провадження доручено дізнавачу сектору дізнання ВП № 2 Дніпровського РУП ГУ НП 
в Дніпропетровській області Шпак О. В.

24 вересня 2024 року дізнавач сектору дізнання ВП № 2 Дніпровського РУП ГУ НП в Дніпропетровській області Шпак О. В. за погодженням з прокурором Лівобережної окружної прокуратури м. Дніпра Дніпропетровської обласної прокуратури вручила ОСОБА_1 повідомлення про підозру.

30 вересня 2024 року матеріали кримінального провадження 
№ 12023041660000523 за частиною першою статті 197-1 КК України направлено до Лівобережної окружної прокуратури м. Дніпра Дніпропетровської обласної прокуратури.

30 вересня 2024 прокурор Лівобережної окружної прокуратури м. Дніпра Дніпропетровської обласної прокуратури обвинувальний акт з матеріалами кримінального провадження № 12023041660000523 направив до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська. Досудове розслідування 
у вказаному кримінальному провадженні завершено на підставі статті 283 КПК України.

Кримінальне провадження № 12023041660000523 від 13 травня 2023 року перебуває на розгляді в Індустріальному районному суді м. Дніпра.

Мотиви, якими керується Верховний Суд

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам закону відповідає.

Відповідно до частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають 
з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, приватного права чи інтересу.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін, зазвичай, є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (стаття 2 КПК України).

Підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 КПК України, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень (частина перша статті 42 КПК України).

Згідно з частиною другою статті 42 КПК України обвинуваченим (підсудним) 
є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі 
і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Не відповідатиме завданням цивільного судочинства звернення до суду з позовом, спрямованим на оцінювання доказів, зібраних в інших справах, на предмет їх належності та допустимості, або з метою створення підстав для звільнення від доказування 
в іншій справі (для встановлення у судовому рішенні обставин, які би не потрібно було надалі доказувати під час розгляду іншої справи). Недопустимим з огляду на завдання цивільного судочинства є ініціювання позовного провадження 
з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у кримінальному провадженні, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, неналежним або недопустимим. Такі позови не підлягають судовому розгляду. У відкритті провадження за ними слід відмовляти на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України, а у разі, якщо провадження було відкрите, - закривати його на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року у справі № 333/6816/17 (провадження № 14-87цс20).

Приписи «суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України), «суд своєю ухвалою закриває провадження 
у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України) стосуються як позовів, які не можна розглядати за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати (аналогічні висновки Великої Палати Верховного Суду викладені, зокрема, у постановах від 13 червня 2018 року 
у справі № 454/143/17-ц (пункт 59), від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц (пункти 42, 66), від 13 березня 2019 року у справі № 331/6927/16-ц (пункт 37), від 20 березня 2019 року у справі № 295/7631/17, від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (пункт 36), від 18 вересня 
2019 року у справі № 638/17850/17 (пункт 5.30), від 08 листопада 2019 року 
у справі № 910/7023/19 (пункт 6.20), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (пункт 30), від 26 лютого 2020 року у справі № 1240/1981/18 (пункт 30), від 28 квітня 2020 року у справі № 607/15692/19 (пункт 45)).

Верховний Суд неодноразово зазначав, що право на доступ до суду не 
є абсолютним. Воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов, за яких суд повноважний розглядати позовну заяву. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.

У частинах першій та другій статті 2 ЦПК України вказано, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

У частині першій статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства 
є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Приватно-правовий інструментарій (зокрема, ініціювання спору про захист честі, гідності та ділової репутації не для захисту цивільних прав та інтересів) не повинен використовуватися учасниками для спростування набуття позивачем статусу підозрюваного в кримінальному провадженні та/або спростування факту про повідомлення особи про підозру в кримінальному провадженні.

У справі, що переглядається позов пред`явлено для спростування позивачем наявності в його діях ознак кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 197-1 КК України, статусу у нього підозрюваного чи обвинуваченого та спростування факту про повідомлення йому про підозру 
в кримінальному провадженні, тобто відповідні відносини не є цивільними й не стосуються майнового чи немайнового цивільного права або інтересу позивача.

Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою.

Апеляційний суд, встановивши, що цей позов, з урахуванням його вимог та наведеного обґрунтування, не може бути розглянутий за правилами жодного судочинства, оскільки не можна встановлювати при розгляді позову про захист честі, гідності та спростування набуття позивачем статусу підозрюваного та спростування факту про повідомлення особи про підозру в кримінальному провадженні, зробив правильний висновок про закриття провадження у справі, оскільки саме до завдань кримінального провадження належить захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції щодо встановлених обставин справи, необхідності переоцінки доказів та власного тлумачення норм матеріального права. Згідно 
з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи 
в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Висновки за результатом розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Переглянувши оскаржуване судове рішення в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови Дніпровського апеляційного суду від 23 липня 
2025 року - без змін, оскільки підстав для її скасування немає.

З огляду на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, розподіл судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 23 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

Є. В. Коротенко

М. Є. Червинська