ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 травня 2026 року
м. Київ
справа № 455/906/22
провадження № 51-696 км 26
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
в режимі відеоконференції:
засудженого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
представника потерпілого ОСОБА_8 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на вирок ІНФОРМАЦІЯ_1 від 27 червня 2025 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 20 листопада 2025 року у кримінальному провадженні, дані про яке внесені до ЄРДР за № 12022141320000205, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Короткий зміст ухвалених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком ІНФОРМАЦІЯ_1 від 27 червня 2025 року ОСОБА_6 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК, до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
На підставі ст. 75 КК звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки, та покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задоволено частково.
Ухвалено стягнути з  ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_9 40 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.
Відповідно до встановлених фактичних обставин, ОСОБА_6 засуджено за те, що він 08 травня 2022 року приблизно о 19:45, перебуваючи на стежці навпроти будинку АДРЕСА_1 , під час конфлікту на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно, завдав ОСОБА_9 один удар кулаком правої руки в ліве око, від якого останній не втримав рівновагу та впав, після чого ОСОБА_6 завдав ще п`ять ударів палицею лежачому на землі потерпілому по тулубу та спині, чим спричинив йому легкі тілесні ушкодження, у тому числі з короткочасним розладом здоров`я, та тілесні ушкодження середньої тяжкості.
Ухвалою ІНФОРМАЦІЯ_3 від 20 листопада 2025 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишено без задоволення, а вирок ІНФОРМАЦІЯ_4 від 27 червня 2025 року без змін.
Вимоги, викладені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК.
Мотивуючи свої доводи, вказує, що висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому дій ґрунтуються на суперечливих показань потерпілого та свідків, а також на неналежних та недопустимих доказах.
Зокрема, вважає недопустимими доказами протокол слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_10 , яку слідча інструктувала про надання необхідних показань, та протокол слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_11 , яка під час судового розгляду повідомила, що обставин бійки не бачила.
Крім того, зазначає про недопустимість як доказу висновку судово-медичної експертизи № 51 від 16 травня 2022 року, оскільки:
- така експертиза проведена на підставі медичної документації потерпілого, тимчасовий доступ до якої слідчим не здійснювався, потерпілим особисто не надавалася, тоді як експерт під час допиту вказав, що самостійно взяв медичну документацію, що свідчить про отримання цієї документації у поза процесуальний спосіб;
- матеріали кримінального провадження не містять належним чином завірених копій медичних документів, на підставі яких проведено судово-медичну експертизу, стороні захисту медичні документи потерпілого у порядку ст. 290 Кримінального процесуального кодексу (далі - КПК) для ознайомлення не відкривалися;
- під час призначення експертизи слідчий не повідомляв про це сторону захисту, не роз`яснив право бути присутнім під час її проведення та ставити на вирішення експерта питання, чим порушив право на захист засудженого;
- висновок експерта не містить відомостей про документ, на підставі якого експертом встановлено особу ОСОБА_9 , що дає підстави для сумніву про проведення обстеження саме потерпілого;
- експертиза проведена ІНФОРМАЦІЯ_5 у м. Старий Самбір Львівської області, у той час як потерпілий перебував на стаціонарному лікуванні;
- органом досудового розслідування експерт не повідомлявся про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.
Стверджує, що цивільний позов потерпілого є необґрунтованим, а згадана потерпілим у позові подія 05 травня 2022 року не має відношення до обставин, встановлених у цьому кримінальному провадженні.
Зазначені обставини у свій сукупності вказують про те, що винуватість ОСОБА_6 не доведена поза розумним сумнівом, оскільки стороною обвинувачення не надано доказів, а отже і не доведено обставини вчинення злочину.
Від учасників судового провадження заперечень на касаційну скаргу захисника не надходило.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 підтримали касаційну скаргу, просили їх задовольнити.
Прокурор ОСОБА_5 та представник потерпілого ОСОБА_8 заперечували щодо задоволення касаційної скарги сторони захисту, просили оскаржувані судові рішення залишити без зміни.
Інші учасники були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, у судове засідання не з`явилися, клопотань про відкладення касаційного розгляду до Суду не надходило.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, думку учасників касаційного розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
У касаційній скарзі, серед іншого, захист оспорює допустимість як доказу висновку судово-медичної експертизи № 51, відповідно до якого наявні у потерпілого ОСОБА_9 тілесні ушкодження відносяться до середнього ступеня тяжкості та легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.
Обстоюючи свої твердження, захисник у касаційній скарзі наголошує, що така експертиза проведена на підставі медичної документації потерпілого, отриманої за ініціативи експерта, тимчасовий доступ до якої слідчим не здійснювався, потерпілим особисто не надавалася, що свідчить про отримання цієї документації у поза процесуальний спосіб.
Перевіряючи зазначені доводи сторони захисту, колегія суддів вважає їх слушними.
Як визначено ч. 1 ст. 84 КПК доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Частиною 2 цієї статті передбачено, що процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Відповідно до описової частини висновку судово-медичної експертизи № 51 від 16 травня 2022 року, допустимість якого оспорює захисник, експерт провів дослідження посилаючись на історію хвороби № 1610 хірургічного відділення ІНФОРМАЦІЯ_6 , згідно з якою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , 08 травня 2022 року о 23:00 поступив на стаціонар по направленню лікаря-травматолога з діагнозом «забій м`яких тканин лівого стегна, забій грудної клітки зліва 5-6 міжребер`ї по заднє-лопатковій лінії, забій м`яких тканин та гематома лівого ока, субконьюктивальний крововилив лівого ока, тріщина кісток носа, перелом лівої стінки очниці, вдавлений перелом дуги виличної кістки зліва закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку.
Згідно з ч. 1 ст. 86 КПК доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Як вбачається з журналу судового засідання та технічного запису до нього, з метою уточнення обставин та підстав проведення експертного дослідження, за клопотанням сторони захисту у судовому засіданні 22 січня 2024 року допитано експерта ОСОБА_12 , який зазначив, що самостійно отримав історію хвороби у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_6 , тоді як слідчий чи потерпілий медичної документації для проведення експертизи йому не надавали.
Відповідно до ч. 3 ст. 89 КПК сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.
Оцінюючи твердження сторони захисту в частині недопустимості як доказу висновку судово-медичної експертизи через отримання медичної документації у поза процесуальний спосіб, місцевий суд не взяв їх до уваги, при цьому у вироку зазначивши, що під час вирішення питання щодо факту завдання злочином шкоди здоров`ю потерпілого, слід уникати зайвого формалізму.
З такими висновками місцевого суду погодився і суд апеляційної інстанції, який не встановив підстав для визнання висновку судово-медичної експертизи недопустимим доказом, у зв`язку з чим відхилив доводи захисника у цій частині.
Проте судами попередніх інстанцій не враховано, що у відповідності до ч. 4 ст. 69 КПК експерт не має права за власною ініціативою збирати матеріали для проведення експертизи. Експерт може відмовитися від давання висновку, якщо поданих йому матеріалів недостатньо для виконання покладених на нього обов`язків. Заява про відмову має бути вмотивованою.
Висновок повинен ґрунтуватися на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження. Експерт дає висновок від свого імені і несе за нього особисту відповідальність (ч. 3 ст. 101 КПК).
Крім того, за змістом з п. 1 ч. 3 ст. 14 Закону України «Про судову експертизу» судовий експерт не може самостійно збирати матеріали, що підлягають дослідженню, а також самостійно відбирати вихідні дані для проведення судової експертизи.
При відсутності будь-яких матеріалів, що необхідні для проведення експертизи, завідуючий відділенням не пізніше як у триденний термін від дня надходження експертизи у відділення чи експерт не пізніше ніж у триденний термін від дня отримання експертизи для виконання повинні запитати ці матеріали у особи, яка призначила експертизу (п. 1.22 Правил проведення судово-медичних експертиз (досліджень) у відділеннях судово-медичної криміналістики бюро судово-медичної експертизи, затверджених наказом ІНФОРМАЦІЯ_8 від 17 січня 1995 року № 6, на які, до речі, посилався експерт під час допиту у суді).
Положеннями ч. 2 ст. 86 КПК передбачено, що недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Ігноруючи зазначене, місцевий суд, з чим безпідставно погодився і суд апеляційної інстанції, не врахував, що приписи законодавчих норм містять пряму заборону експерта самостійно здобувати будь-які документи/відомості/матеріали для проведення експертизи, та зобов`язує його використовувати для проведення дослідження лише ті дані, які йому надані у передбачений законом спосіб.
Наведене свідчить про порушення судами обох інстанцій вимог кримінального процесуального закону.
Як визначено п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Положеннями ч. 2 ст. 438 КПК передбачено, що при вирішенні питання про наявність зазначених у частині 1 цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Враховуючи те, що суд апеляційної інстанції, переглядаючи аналогічні доводи апеляційної скарги сторони захисту, у розумінні вимог статей 404, 405, 407, 408, 409, 415 КПК позбавлений, на переконання колегії суддів, процесуальної можливості усунути ці порушення процесуального закону, скасуванню підлягають рішення судів обох інстанцій, а кримінальне провадження - направленню на новий судовий розгляд, під час якого, суд, при наявності підстав, передбачених положеннями статей 242, 332, 345 КПК, має усунути такі порушення.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що порушення вимог кримінального процесуального закону, допущені судами першої та апеляційної інстанції під час розгляду кримінального провадження, є такими, що істотно вплинули на обґрунтованість та вмотивованість прийнятих судових рішень, а тому є підставою для скасування вироку та ухвали, у зв`язку з чим висновки місцевого суду, з чим погодився суд апеляційної інстанції, щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 є передчасними.
Крім того, у касаційній скарзі захисник, крім наведених порушень, вказував про необґрунтованість цивільного позову, про відсутність у матеріалах завірених копій медичних документів, які у порядку ст. 290 КПК стороні захисту не відкривались, не встановлення особи потерпілого при експертному дослідженні, про недопустимість як доказів протоколів слідчих експериментів за участю свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .
Враховуючи те, що вирок суду першої інстанції, а також ухвала суду апеляційної інстанції підлягають скасуванню через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а зазначені вимоги ставились стороною захисту також і перед судами попередніх інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для надання відповіді на такі доводи.
З огляду на приписи глави 28 КПК зазначені обставини підлягають перевірці у загальному порядку при новому розгляді в суді першої інстанції, під час якого суд, дотримуючись вимог кримінального процесуального закону, має повно та об`єктивно дослідити всі обставини кримінального провадження, оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку й ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.
Таким чином, касаційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, а вирок місцевого суду та ухвала апеляційного суду - скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Старосамбірського районного суду Львівської області від 27 червня 2025 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 20 листопада 2025 року стосовно ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3