Справа № 523/1887/25
Провадження №2/523/901/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"26" травня 2026 р. Пересипський районний суд міста Одеси в складі 
головуючого - судді Сувертак І.В. 
при секретарі Мельніченко Г. О., 
розглянув в відкритому судовому засіданні в залі суду №5 в місті Одесі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Госпітальна, 12 Г) про стягнення грошових коштів, 
за участі позивача ОСОБА_1 , його представника – адвоката Шкоди В.М., представника відповідача – Кипаренко Н. Ю.,
Установив

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення грошових коштів. 
В обґрунтування вимог посилається на те, що 28 грудня 2019 року ОСОБА_1 була підписана Заява про приєднання №71521316/281219, згідно п. 3.1 якої шляхом підписання цієї Заяви про приєднання до Договору, Клієнт беззастережно приєднується до Договору в редакції, яка на день підписання цієї Заяви про приєднання розміщена на інтернет-сторінці Банку vw.oschadbank.ua та укладає з Банком Договір, складовою частиною якого є умови договору банківського рахунку.
Пунктом 3.2. вищезазначеної Заяви, відповідно до умов Договору, Банк відкриває на ім`я клієнта поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронного платіжного засобу за дебетовою-кредитною схемою.
Відповідно до П.П. 3.4.1.-3.4.2. Заяви, Банк на підставі наданих Клієнтом, йому поточний рахунок: НОМЕР_1 в гривні України на умовах тарифного пакету «МІЙ КОМФОРТ» та надав платіжну картку типу «Моя картка» та ПІН - конверт до неї.
У подальшому, 01 грудня 2022 року між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ №10015/0536 в особі Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» на підставі Заяви про приєднання 71521316/281219 було укладено Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу, (платіжної картки) який містить в собі, в тому числі елементи Кредитного договору, умови якого викладені в Розділі XXII цього Договору.
Згідно п. 3.1 Заяви про приєднання, шляхом підписання цієї заяви про приєднання до Договору, Клієнт беззастережно приєднується до Договору в редакції 22.11.2022 р., яка на день 07.06.2022р. підписання цієї Заяви про приєднання розміщена на інтернет сторінці Банку www.oschadbank.ua та укладає з Банком Договір, складовою частиною якого є умови договору банківського рахунку, договору банківського вкладу, Кредитного договору, умови надання інших послуг, та підтверджує своє ознайомлення з умовами Договору.
Відповідно до П.П. 3.6.1.-3.6.2; Заяви Банк на підставі наданих Клієнтом, Банк відкрив йому поточний рахунок № НОМЕР_1 в гривні України на умовах тарифного пакету «Море». 
15.02.2023р. ОСОБА_1 підписав заяву про приєднання №71521316/281219 до Договору про комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) з Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України».
На підставі даної заявки Банком було відкрито поточний рахунок № НОМЕР_2 у гривнях на умовах тарифного пакету «Мій комфорт».
Як зазначив позивач у своєму позові, 18.02.2023 року з рахунків позивача кредитні кошти та кошти з пенсійного рахунку були викрадені шляхом перерахування 15000 грн. із карткового рахунку № НОМЕР_1 ; 1180 грн. з карткового рахунку (пенсійний рахунок) № НОМЕР_3 на картковий рахунок № - НОМЕР_2 , де перебувало вже 29720 грн., на загальну суму 45900 грн.
В провадженні слідчого відділення Відділення поліції № 4 Шевченківського управління поліції ГУНП у м. Києві перебуває кримінальне провадження № 12023163490000118, внесені до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань 19.02.2023 року за заявою ОСОБА_1 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.
Станом на сьогодні відповідач змушує позивача сплатити кредитні кошти за картковим рахунком із кредитним лімітом у 15000 грн., яким фактично позивач й не користувався, ба більше не знав про його існування.
Таким чином, позивач звернувся із зазначеним позовом до суду та просив його задовольнити в повному обсязі.
Стороною відповідача 04 березня 2025 року надано відзив на позовну заяву. (а.с. 49-57).
Відповідач зазначив, що позивач стверджує, що 18.02.2023 на його мобільний номер телефону подзвонили треті особи, які представилися Службою безпеки банку, після розмови з якими з його рахунків зникли грошові кошти.
Під час спілкування з шахраями, 18.02.2023 в проміжок часу з 09:34-09:39 год, кошти з рахунків позивача були переведені на картку Укргазбанку НОМЕР_4 ( НОМЕР_5 ) через застосунок Ощад 24/7.
Працівники та співробітники АТ «Ощадбанк» ніколи не телефонують клієнтам та не надсилають повідомлень з проханням повідомити реквізити картки, будь-які паролі тощо.
18.02.2023 о 09:57 год. позивач після спілкування з шахраями, звернувся до контакт-центру Ощадбанку. З аудіозапису розмови позивача з контакт-центром Ощадбанку, який було надано Процесинговим центром Департаменту електронної комерції та платіжних засобів АТ «Ощадбанк», вбачається, що позивачу зателефонувала особа з номера телефону НОМЕР_6 , яка представилася співробітником Служби безпеки Банку - ОСОБА_2 . Оператор контакт-центру за запитом клієнта заблокував платіжні картки: НОМЕР_7 ( НОМЕР_8 ), НОМЕР_9 ( НОМЕР_10 ), НОМЕР_11 ( НОМЕР_12 ) з причини шахрайства, зафіксував відмову від операцій по картам за 18.02.2023, закрив та заблокував обліковий запис Ощад 24/7. Клієнт не підтвердив реєстрацію в мобільному додатку Ощад 24/7 за 18.02.2023. Оператор рекомендував здійснити замовлення нових карток, а по факту шахрайських списань, рекомендовано звертатись до правоохоронних органів.
Крім того, наявна інформація з програмних комплексів Банку щодо встановлення пін-кодів за ПК № НОМЕР_13 ), НОМЕР_14 ), інформацію щодо встановлення мобільного додатку та отримання позивачем ОТР-повідомлень на фінансовий номер телефону, а також інформацію стосовно операцій по рахунках № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 за 18.02.2023.
Згідно наданої інформації, 18.02.2023 о 09:31 год, був здійснений вхід у новий мобільний додаток з нового пристрою. Також, 18.02.2023 о 09:22:00, 09:23:03, 09:29:39, 09:30:46, 09:34:40, 09:37:55 год, на фінансовий номер позивача надходили ОТР-повідомлення.
Для верифікації у додатку «Мобільний Ощад» Клієнту надходив код на його фінансовий номер телефону. Для здійснення операцій використовувалось біометричне підтвердження. Вхід у додаток був здійснений з нетипового пристрою.
Отже, операції з переказу коштів здійснено в системі "Ощад 24/7" у новому мобільному додатку. Операції підтверджено кодом доступу, який встановлюється на етапі авторизації в мобільному додатку.
Для реєстрації і встановлення нового мобільного додатку використовуються реквізити ПК та ПІН-код до неї, які відомі тільки клієнту, а також одноразові ОТР- паролі, які надаються клієнту в автоматичному режимі на фінансовий номер мобільного телефону.
Такі ОТР-паролі були надіслані позивачу 18.02.2023 з 09:22:00 до 09:37:55 год. на його фінансовий номер телефона.
З наведеного вбачається, що ОСОБА_1 самостійно використано або ним розголошено третім особам ОТР-паролі від додатку «Ощад 24/7», які були надіслані позивачу 18.02.2023 з 09:22:00 до 09:37:55 год, на його фінансовий номер телефона.
Особа, яка отримала відповідний пароль, отримала доступ до керування рахунками через мобільний додаток «Ощад 24/7», у тому числі, можливості перерахування коштів в цьому додатку. Отже, твердження Позивача про те, що він не розголошував коди підтвердження - одноразові ОТР-паролі, не відповідає дійсності.
Крім того, з фотографій екрана мобільного телефона позивача, які надавалися ним до позовної заяви у справі № 523/5480/23, вбачається, що від Банку 18.02.2023 о 9:25 год. надходили два повідомлення щодо невірного введення ПІН-коду.
Таким чином, зняття грошових коштів з рахунків Позивача стало можливими у зв`язку з порушенням (недотриманням) ним вимог щодо конфіденційності банківської інформації.
При дослідженні доказів у справі № 523/5480/23 прослуховувався аудіозапис позивача зі співробітником гарячої лінії АТ «Ощадбанк» за номером 08002108000 за 18.02.2023, зі змісту якого стало відомо, що gозивач під час спілкування з шахраями передавав слухавку своїй дружині, оскільки в цей час до нього приходив його друг (15:56-16:20 хв. аудіозапису).
Достеменно не встановлено чи самостійно позивачем або іншою особою, у розпорядженні якої знаходився мобільний телефон з фінансовим номером позивача, було повідомлено шахраям OTP-паролі від додатку «Ощад 24/7», які надходили на номер телефону позивача 18.02.2023 о 09:22:00, 09:23:03, 09:29:39, 09:30:46, 09:34:40, 09:37:55.
Надходження вказаних OTP-паролів також підтверджується інформацією, яка була надана оператором мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» (вх №11418 від 03.04.2024), на виконання ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 14.03.2024 у справі №523/5480/23.
Інформація надана Банком щодо надходження на фінансовий номер позивача OTP-паролів, а саме: щодо їх кількості, дати та часу отримання повністю збігається з інформацією наданою оператором мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна».
Окрім того, у Витязі з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо реєстрації кримінального провадження: 12023163490000118 від 19.02.2023, який був наданий позивачем у додатках до позовної заяви, а саме, у короткому викладі обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зазначено, що: «18.02.2023 року невстановлена особа в телефонному режимі назвалася працівником «Ощадбанку» та в розмові потерпілий ОСОБА_1 самостійно надав код доступу для здійснення транзакцій з його банківської карти внаслідок чого невстановлена особа шляхом обману, з використанням комп`ютерних технологій, заволоділа грошима в сумі 31000 грн».
Враховуючи зазначене, відповідач просив відмовити у задоволенні позову, оскільки операції з переказу коштів були здійснені 18 лютого 2023 року через мобільний додаток «Ощад 24/7» з використанням реквізитів платіжної картки, у тому числі CVV-коду, які відомі тільки власнику картки, з використанням номеру телефону позивача, тому АТ «Ощадбанк» не може нести цивільну відповідальність за такі операції.
Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі та наполягали на їх задоволенні.
Представник відповідача – Кипаренко Н. Ю. в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з обґрунтувань, що викладені в відзиві на позовну заяву від 04 березня 2025 року.
З`ясував обставини справи, вислухав позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. 
Судом встановлено, що 28 грудня 2019 року ОСОБА_1 була підписана Заява про приєднання №71521316/281219, згідно п. 3.1 якої шляхом підписання цієї Заяви про приєднання до Договору, Клієнт беззастережно приєднується до Договору в редакції, яка на день підписання цієї Заяви про приєднання розміщена на інтернет-сторінці Банку vw.oschadbank.ua та укладає з Банком Договір, складовою частиною якого є умови договору банківського рахунку.
Пунктом 3.2. вищезазначеної Заяви, відповідно до умов Договору, Банк відкриває на ім`я клієнта поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронного платіжного засобу за дебетовою-кредитною схемою.
Відповідно до П.П. 3.4.1.-3.4.2. Заяви, Банк на підставі наданих Клієнтом, йому поточний рахунок: НОМЕР_1 в гривні України на умовах тарифного пакету «МІЙ КОМФОРТ» та надав платіжну картку типу «Моя картка» та ПІН - конверт до неї.
У подальшому, 01 грудня 2022 року між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ №10015/0536 в особі Оеського обласного управління АТ «Ощадбанк» на підставі Заяви про приєднання 71521316/281219 було укладено Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу, (платіжної картки) який містить в собі, в тому числі елементи Кредитного договору, умови якого викладені в Розділі XXII цього Договору.
Згідно п. 3.1 Заяви про приєднання, шляхом підписання цієї заяви про приєднання до Договору, Клієнт беззастережно приєднується до Договору в редакції 22.11.2022 р., яка на день 07.06.2022р. підписання цієї Заяви про приєднання розміщена на інтернет сторінці Банку www.oschadbank.ua та укладає з Банком Договір, складовою частиною якого є умови договору банківського рахунку, договору банківського вкладу, Кредитного договору, умови надання інших послуг, та підтверджує своє ознайомлення з умовами Договору.
Відповідно до П.П. 3.6.1.-3.6.2; Заяви Банк на підставі наданих Клієнтом, Банк відкрив йому поточний рахунок № НОМЕР_1 в гривні України на умовах тарифного пакету «Море». 
15.02.2023р. ОСОБА_1 підписав заяву про приєднання №71521316/281219 до Договору про комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) з Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України».
На підставі даної заявки Банком було відкрито поточний рахунок № НОМЕР_2 у гривнях на умовах тарифного пакету «Мій комфорт».
18.02.2023 в проміжок часу з 09:34-09:39 год, кошти з рахунків позивача були переведені на картку Укргазбанку НОМЕР_4 ( НОМЕР_5 ) через застосунок Ощад 24/7.
18.02.2023 о 09:57 год. позивач звернувся до контакт-центру Ощадбанку. З аудіозапису розмови позивача з контакт-центром Ощадбанку, який було надано Процесинговим центром Департаменту електронної комерції та платіжних засобів АТ «Ощадбанк», вбачається, що позивачу зателефонувала особа з номера телефону НОМЕР_6 , яка представилася співробітником Служби безпеки Банку - ОСОБА_2 . Оператор контакт-центру за запитом клієнта заблокував платіжні картки: НОМЕР_7 ( НОМЕР_8 ), НОМЕР_9 ( НОМЕР_10 ), НОМЕР_11 ( НОМЕР_12 ) з причини шахрайства, зафіксував відмову від операцій по картам за 18.02.2023, закрив та заблокував обліковий запис Ощад 24/7. Клієнт не підтвердив реєстрацію в мобільному додатку Ощад 24/7 за 18.02.2023. Оператор рекомендував здійснити замовлення нових карток, а по факту шахрайських списань, рекомендовано звертатись до правоохоронних органів.
Крім того, наявна інформація з програмних комплексів Банку щодо встановлення пін-кодів за ПК № НОМЕР_13 ), НОМЕР_14 ), інформацію щодо встановлення мобільного додатку та отримання позивачем ОТР-повідомлень на фінансовий номер телефону, а також інформацію стосовно операцій по рахунках № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 за 18.02.2023.
Згідно наданої інформації, 18.02.2023 о 09:31 год, був здійснений вхід у новий мобільний додаток з нового пристрою. Також, 18.02.2023 о 09:22:00, 09:23:03, 09:29:39, 09:30:46, 09:34:40, 09:37:55 год, на фінансовий номер позивача надходили ОТР-повідомлення.
Для верифікації у додатку «Мобільний Ощад» Клієнту надходив код на його фінансовий номер телефону. Для здійснення операцій використовувалось біометричне підтвердження. Вхід у додаток був здійснений з нетипового пристрою.
Отже, операції з переказу коштів здійснено в системі "Ощад 24/7" у новому мобільному додатку. Операції підтверджено кодом доступу, який встановлюється на етапі авторизації в мобільному додатку.
Для реєстрації і встановлення нового мобільного додатку використовуються реквізити ПК та ПІН-код до неї, які відомі тільки клієнту, а також одноразові ОТР- паролі, які надаються клієнту в автоматичному режимі на фінансовий номер мобільного телефону.
Такі ОТР-паролі були надіслані позивачу 18.02.2023 з 09:22:00 до 09:37:55 год. на його фінансовий номер телефона.
З наведеного вбачається, що ОСОБА_1 самостійно використано або ним розголошено третім особам ОТР-паролі від додатку «Ощад 24/7», які були надіслані позивачу 18.02.2023 з 09:22:00 до 09:37:55 год, на його фінансовий номер телефона.
Крім того, при дослідженні доказів у справі № 523/5480/23 прослуховувався аудіозапис позивача зі співробітником гарячої лінії АТ «Ощадбанк» за номером 08002108000 за 18.02.2023, зі змісту якого стало відомо, що gозивач під час спілкування з шахраями передавав слухавку своїй дружині, оскільки в цей час до нього приходив його друг (15:56-16:20 хв. аудіозапису).
Окрім того, у Витязі з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо реєстрації кримінального провадження: 12023163490000118 від 19.02.2023, який був наданий позивачем у додатках до позовної заяви, а саме, у короткому викладі обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зазначено, що: «18.02.2023 року невстановлена особа в телефонному режимі назвалася працівником «Ощадбанку» та в розмові потерпілий ОСОБА_1 самостійно надав код доступу для здійснення транзакцій з його банківської карти внаслідок чого невстановлена особа шляхом обману, з використанням комп`ютерних технологій, заволоділа грошима в сумі 31000 грн».
Згідно зі ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.
На підставі ч. 1, 2 ст. 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст. 626, 628 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
На підставі ч. 1 ст. 633 ЦК публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
За ч. 1, 2 ст. 638 ЦК встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ч. 1 ст. 641 ЦК пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
За ч. 1 ст. 642 ЦК відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.
На підставі ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За ст. 1055 ЦК кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави ЦК, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
На підставі ч. 2 ст. 1056-1 ЦК розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Згідно із ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором.
На підставі ст. 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Крім того суд вказує, що за п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до змісту ч. 1-5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.
За ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
На підставі ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Згідно із ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
На підставі абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК якщо сторони домовились укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
З урахуванням викладеного вмотивування суд дійшов висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК).
Головне, щоб електронний договір включав усі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним через недодержання письмової форми в силу прямої вказівки закону.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.
Отже, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є комбінацією цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Аналогічна правова позиції була викладена Верховним Судом у постанові від 12 січня 2021 року по справі №524/5556/19.
Відповідно до статті 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. 
Ст.28 Закону України «Про платіжні послуги» передбачено, що електронний платіжний засіб може існувати в будь-якій формі, на будь-якому носії, що дає змогу зберігати інформацію, необхідну для ініціювання електронного переказу. Банк та користувач укладають договір щодо порядку та умов використання електронного платіжного засобу. Банк перед укладенням договору зобов`язаний ознайомити користувача з умовами договору про використання електронного платіжного засобу (далі у цій статті договір), ознайомити з тарифами на обслуговування електронного платіжного засобу та правилами користування електронним платіжним засобом. Банк зобов`язаний забезпечити викладення цієї інформації в доступній формі й розмістити її в доступному для користувача місці, а також надати на його вимогу в письмовій або електронній формі.
Загальні вимоги Національного банку до емісії/еквайрингу платіжних інструментів, що емітуються (уключаючи електронні платіжні засоби, передплачені платіжні інструменти), та здійснення розрахунків з їх використанням визначенні Положенням «Про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів», затвердженого Постановою Правління Національного банку України 29.07.2022 № 164 (далі - Положення №164).
Пунктом 140 Положення №164 встановлено, що користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем.
До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача.
Аналогічна диспозиція норми права зазначена в пункті 5 ст. 87 Закону України «Про платіжні послуги» (надалі-Закон №1591-IX), а саме, до моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації відповідно до статті 38 цього Закону ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на платника.
Пунктом 20 статті 38 Закону України «Про платіжні послуги», встановлено, що користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний: «4) не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції (п.п.4); негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації (п.п.5).
Відповідно до п. 4 статті 42 Закону № 1591-IX платіжна операція вважається акцептованою після надання платником згоди на її виконання. Згода на виконання платіжної операції (пов`язаних між собою платіжних операцій) може бути надана платником надавачу платіжних послуг платника особисто, через надавача платіжних послуг з ініціювання платіжної операції або через отримувача (п. 6 статті 42 Закону № 1591-IX).
Банк не має права визначати та контролювати напрями використання коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися коштами на власний розсуд. Кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції. Згідно п. 1.15. постанови НБУ № 22 від 21 січня 2004 року доручення платників про списання коштів зі своїх рахунків і зарахування коштів на рахунки отримувачів банки здійснюють у термін, установлений законодавством України.
Відповідно до п. 1.6, 1.7 постанови НБУ № 22 від 21 січня 2004 року банк здійснює розрахунково-касове обслуговування своїх клієнтів на підставі відповідних договорів і своїх внутрішніх правил здійснення безготівкових розрахунків.
Відповідно до п. 1.19. постанови НБУ № 22 від 21 січня 2004 року Банк не несе відповідальності за достовірність змісту платіжного доручення. Усі спори, які можуть виникнути з цих питань між учасниками розрахунків, вирішуються ними відповідно до законодавства України.
Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення 83 глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.
Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.
Тобто, ст. 1212 ЦК України, чітко визначено, що відповідальність за незаконне отримання грошових коштів несе отримувач, а не особа яка обслуговує їх рахунки.
Наведені висновки викладені у постановах Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 910/1531/18, від 29.05.2019 у справі № 757/42443/15-ц, від 28.01.2020 у справі № 910/16664/18, від 08.09.2021 у справах № 201/6498/20, № 206/2212/18 тощо.
У справі, що розглядається встановлено, що відповідальність за збитки, яких нібито зазнав позивач, має нести винна особа, яка заволоділа такими коштами, але не Банк, який виконав розпорядження, сформоване від імені позивача.
Приймаючи рішення сд враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів, де мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29).
Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).
Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
З врахуванням вищевикладеного суд дійшов висновку про відсутність порушення права споживача та про відмову у задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 3, 4-7,1-13,17-18,109,131,137, 141, 211, 223, 263-265, 268, 352,354 ЦПК України, суд,

Вирішив: 

Позовні вимоги ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Госпітальна, 12 Г) про стягнення грошових коштів – залишити без задоволення. 
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду, безпосередньо до суду апеляційної інстанції. 
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Повний текст судового рішення складено 27 травня 2026 року.

Суддя