Справа № 401/1991/25         
Провадження № 2/401/1014/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" травня 2026 р.         м. Світловодськ 

Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючий суддя Макарова Ю.І.,
секретар судового засідання Горбатюк К.А.,
з участю:
представник позивача Єськова О.В.,
представник відповідача Левченко В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Світловодську в дистанційному режимі відеоконференції з особистим кабінетом представника позивача, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

24 червня 2025 року через електронний кабінет в електронній системі "Електронний суд" представник позивача звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 77557322 від 02 вересня 2021 року в сумі 40 875,61 грн., судових витрат у виді сплаченого при зверненні до суду судового збору в розмірі 2 422,40 грн. та витрат на правову допомогу в сумі 16 000,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02 вересня 2021 року між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та ОСОБА_1 укладено договір позики № 77557322. Згідно із п. 1 договору, позикодавець передав у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Відповідно до п. 2 договору, сума позики складає 12 000,00 грн. з процентною ставкою 1,99 % за кожен день користування. Договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису, за допомогою одноразового ідентифікатора. Підписавши даний договір, відповідач підтвердила, що ознайомилася з повною інформацією щодо позикодавця та з його послугами і Правилами та умовами надання позики, що розміщені на офіційному сайті позикодавця. Дані правила є публічною пропозицією (офертою).
27 січня 2022 року між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" укладено Договір факторингу № 27/01/2022, відповідно до умов якого ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" передало ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" право вимоги до боржників, вказаних у відповідному Реєстрі боржників. Відповідно до витягу з Реєстру боржників № 1 до вказаного договору, ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" набуло права вимоги до ОСОБА_1 за договором позики № 77557322 від 02 вересня 2021 року.
10 січня 2023 року між ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" та ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" укладено Договір про відступлення прав вимоги № 10-01/2023, відповідно до умов якого ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" передало ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" право вимоги до боржників, вказаних у відповідних Реєстрах боржників. Відповідно до витягу з Реєстру боржників № 1 до вказаного договору факторингу, позивач набув права вимоги до ОСОБА_1 за договором позики № 77557322 від 02 вересня 2021 року.
Загальний розмір заборгованості за договором № 77557322 від 02 вересня 2021 року, станом на день формування позовної заяви, становить 40 875,61 грн., з яких: 12 000,00 грн. - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); 28 656,00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; 192,00 грн. - інфляційні збитки; 27,61 грн. - нараховані 3 % річних.
Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 77557322 від 02 вересня 2021 року в сумі 40 875 грн. 61 коп., понесені судові витрати у виді сплаченого при зверненні до суду судового збору в розмірі 2 422 грн. 40 коп., а також понесені витрати на правничу допомогу в сумі 16 000 грн. 00 коп. (а.с. 2-11)
Ухвалою суду від 25 червня 2025 року у справі відкрито спрощене провадження з викликом сторін по справі, розгляд справи призначено на 30 липня 2025 року. (а.с. 94-95)
30 липня 2025 року Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської області ухвалено заочне рішення по цивільній справі № 401/1991/25, яким задоволено позовні вимоги позивача, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" заборгованість за договором № 77557322 від 02 вересня 2021 року, станом на 05 червня 2025 року у розмірі 40 875,61 грн., судові витрати у виді сплаченого при зверненні до суду судового збору в сумі 2 422,40 грн. та понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 16 000,00 грн. (а.с. 103-109)
06 лютого 2026 року представник відповідача - адвокат Левченко В.П. звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення від 30 липня 2025 року по цивільній справі № 401/1991/25 за позовною заявою ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за договором позики. Заяву обґрунтовано тим, що відповідачу не було відомо про розгляд вищевказаної справи та відповідно ухвалення вищевказаного заочного рішення. Копію даного рішення відповідачем отримано лише 07 січня 2026 року, що підтверджується розпискою, яка міститься в матеріалах справи. 30 січня 2026 року представник відповідача ознайомився з матеріалами справи. Із ухваленим заочним рішенням відповідач не погоджується, оскільки відповідно до умов договору позики відповідачу надано кредит у розмірі 12 000 грн. строком на 30 днів, з кінцевою датою повернення 02 жовтня 2021 року, однак позивач здійснив нарахування процентів не лише за період дії договору, але й поза межами строку дії договору, що, на думку відповідача, є безпідставним та необґрунтованим. Таким чином, відповідач вважає, що проценти за користування кредитним коштами можуть бути нараховані лише протягом 30 днів, тобто терміну, на який надані кредитні кошти. Крім того, відповідач не погоджується із сумою витрат на професійну правничу допомогу, яка, на його думку, є необґрунтованою та завищеною у порівнянні до суми основного боргу. Враховуючи вищевикладене, просить поновити строк звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення та скасувати вищевказане заочне рішення, призначити справу до нового розгляду. (а.с. 124-125, 126)
Ухвалою суду від 09 лютого 2026 року поновлено ОСОБА_1 пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення та заяву прийнято до розгляду. (а.с. 128-129)
18 лютого 2026 року представником позивача подано до суду письмову заяву із запереченнями проти задоволення заяви відповідача про скасування заочного рішення. Заперечення обґрунтовані тим, що відповідач належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду, однак у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила та відзиву на позовну заяву не подала. Крім того, після ухвалення рішення відкрито виконавче провадження, про що відповідач могла дізнатися, зокрема через мобільний застосунок "Дія". Зазначає, що відповідачем не доведено наявності поважних причин неявки в судове засідання та не надано доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення справи. Вказує, що доводи щодо неправомірності нарахування відсотків є безпідставними, оскільки умовами договору передбачено нарахування процентів за фактичний строк користування позикою, у тому числі за понадстрокове користування. Також звертає увагу на безпідставність заперечень щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, оскільки їх обсяг і вартість підтверджені відповідними документами. Враховуючи викладене, просить відмовити відповідачу у задоволенні заяви про скасування заочного рішення. (а.с. 133-138)
Ухвалою суду від 24 лютого 2026 року скасовано заочне рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 липня 2025 року по цивільній справі № 401/1991/25, провадження № 2/401/1135/25 за позовною заявою ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. (а.с. 151-153)
Судові засідання, призначені на 16 березня 2026 року та 21 квітня 2026 року, відкладено до 21 травня 2026 року за клопотаннями представника відповідача. (а.с. 168, 177)
Представник позивача - адвокат Єськова О.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Зазначила, що відповідно до п. 6.5 Правил надання грошових коштів у позику ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів", у разі неповернення або повернення не в повному обсязі чи несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику Товариство має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів.
Представник відповідача - адвокат Левченко В.П. у судовому засіданні зазначив, що заперечення на позовну заяву викладені у заяві про перегляд заочного рішення. Повідомив, що відповідач визнає загальну вартість кредиту, яка відповідно до умов договору становить 14 149,20 грн., а також три відсотки річних та інфляційні втрати. Крім того, просив суд зменшити розмір витрат на правничу допомогу пропорційно до зменшення суми боргу.
Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.
Судом встановлено, що 02 вересня 2021 року між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та ОСОБА_1 укладено електронний договір позики № 77557322. Відповідно до п. 2.1 договору, кредитодавець надав відповідачу позику на суму 12 000,00 грн. у безготівковій формі шляхом перерахунку коштів на банківський рахунок (картку), строком на 30 днів (п. 2.2 договору), з процентною ставкою 1,99 % на день, дата повернення позики - 02 жовтня 2021 року, знижена процентна ставка становить 0,60 % в день, процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день складає 2,70 %, пеня становить 2,70 % в день, орієнтовна реальна річна процентна ставка - 642,22 %, орієнтовна загальна вартість позики складає 14 149,20 грн. (п. 2.3 договору). Договір підписаний електронним підписом відповідача за допомогою одноразового ідентифікатора. (а.с. 30-31, 65-70)
Додатком № 1 до договору позики № 77557322 від 02 вересня 2021 року встановлена Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. (а.с. 31)
Згідно із довідкою № 10/06-2024-1/ТНПП від 10 червня 2024 року, ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ФІНЕКСПРЕС" підтверджує прийняття до виконання платіжної інструкції, наданої за допомогою АРІ-інтерфейсу ініціатором платіжної операції ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів", відповідно до умов договору про переказ коштів № 23-01-18/5 від 23 січня 2018 року, укладеного між Компанією та ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та завершення наступної платіжної операції, зокрема, 02 вересня 2021 року на суму 12 000,00 грн. за номером платіжної картки № НОМЕР_1 , номер платежу 6376617010181281965315736. (а.с. 71)
27 січня 2022 року між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" укладено Договір факторингу № 27/01/2022, відповідно до умов якого ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" передало ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ", за плату, право грошової вимоги до боржників, вказаних у відповідному Реєстрі боржників. (а.с. 15-23)
Відповідно до Акту приймання-передачі реєстру боржників за Договором факторингу № 27/01/2022 від 27 січня 2022 року, ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" передало ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" право вимоги відповідно до Договору факторингу № 27/01/2022 із загальною кількістю боржників - 8 518 та загальним розміром заборгованості в сумі 135 164 792,66 грн. (а.с. 25)
Згідно із платіжним дорученням № 32465 від 27 січня 2022 року, ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" сплатило ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" 6 405 568,95 грн. в рахунок оплати лоту згідно Договору факторингу № 27/01/2022 від 27 січня 2022 року. (а.с. 24)
Відповідно до Реєстру боржників № 1 до Договору факторингу № 27/01/2022 від 27 січня 2022 року, ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 77557322 від 02 вересня 2021 року на загальну суму 40 656,00 грн., з яких: 12 000,00 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту; 28 656,00 грн. - сума заборгованості по процентам за користування кредитом. (а.с. 26-28, 29)
Згідно із розрахунком, наданим ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів", заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 77557322 від 02 вересня 2021 року, станом на 27 січня 2022 року становить 40 656 грн. 00 коп., з яких: 12 000,00 грн. - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); 28 656,00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги. (а.с. 75-76)
10 січня 2023 року між ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" та ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" укладено Договір про відступлення прав вимоги № 10-01/2023, відповідно до умов якого ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" передало позивачу, за плату, право грошової вимоги до боржників, вказаних у відповідних Реєстрах боржників. (а.с. 32-42)
З Акту зарахування зустрічних однорідних вимог встановлено, що ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" виконало зобов`язання перед ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" за договором відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги. (а.с. 43-44)
Відповідно до Акту приймання-передачі реєстру боржників за Договором факторингу № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року, ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" передало ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" право вимоги відповідно до Договору факторингу № 10-01/2023 із загальною кількістю боржників - 207 307. (а.с. 45)
Згідно із Реєстром боржників до Договору факторингу № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року, ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 77557322 02 вересня 2021 року в сумі 40 875,61 грн., з яких: 12 000,00 грн. - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); 28 656,00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; 192,00 грн. - інфляційні збитки; 27,61 грн. - нараховані 3 % річних. (а.с. 46-48, 49)
Відповідно до розрахунку, наданого ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ", заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 77557322 від 02 вересня 2021 року, станом на 10 січня 2023 року становить 40 875 грн. 61 коп., з яких: 12 000,00 грн. - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); 28 656,00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; 192,00 грн. - інфляційні збитки за лютий 2022 року; 27,61 грн. - нараховані 3 % річних за період з 27 січня 2022 року по 23 лютого 2022 року. (а.с. 13)
Згідно із розрахунком, наданим позивачем, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 77557322 від 02 вересня 2021 року, станом на 05 червня 2025 року становить 40 875 грн. 61 коп., з яких: 12 000,00 грн. - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); 28 656,00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; 192,00 грн. - інфляційні збитки; 27,61 грн. - нараховані 3 % річних. (а.с. 14)
Фінансова установа Товариство з обмеженою відповідальністю "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР", ЄДРПОУ 44276926, офіційно зареєстрована 18 жовтня 2021 року, що підтверджується копією Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи, випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємств та громадських формувань, а також копією Статуту (а.с. 50, 51-53, 54)
Відповідно до постанови від 13 жовтня 2025 року, виданої приватним виконавцем виконавчого округу Кіровоградської області Шмальком О.О., відкрито виконавче провадження № 79319548 з виконання виконавчого листа № 401/1991/25, виданого 10 вересня 2025 року Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської області. (а.с. 140)
При вирішенні спору суд виходить з наступного.
Згідно із положеннями ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
За змістом ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, з-поміж іншого, договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
У свою чергу системний аналіз статей 524-526, 533-535 ЦК України дає підстави стверджувати про те, що грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.
За приписами ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Тлумачення ч. 1 ст. 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (ч. 3 ст. 656 ЦК України); (б) дарування (ч. 2 ст. 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Відповідно до ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Тлумачення ст. 516, ч. 2 ст. 517 ЦК свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним.
Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом України в Постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15.
Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.
Частиною 1 ст. 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно із ст. 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Таким чином, враховуючи положення вказаних статей, ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" є новим кредитором у зобов`язаннях з відповідачем, відповідно до умов кредитного договору № 77557322 від 02 вересня 2021 року, що укладений між первісним кредитором ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та ОСОБА_1 .
Частиною 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).
Згідно із ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною 1 ст. 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно із ч. 7 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона-підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Згідно із ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Аналіз вказаних норм свідчить, що істотними умовами кредитного договору є розмір кредиту, порядок його повернення, розмір та порядок сплати процентів за користування кредитом.
Згідно із ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
В силу ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Згідно із ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
У п. 34 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 зроблено висновок, що термін "користування чужими грошовими коштами" може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.
Застосовуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, суд дійшов висновку, що відповідач зобов`язана повернути позивачу фактично отриману суму кредитних коштів.
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягнення заборгованість по тілу кредиту в сумі 12 000,00 грн.
Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками у розмірі 28 656,00 грн., суд зазначає наступне.
Згідно із п. 6.5 Правил надання грошових коштів у позику ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" (на умовах повернення позики в кінці строку позики), у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) Товариство має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. (а.с. 65)
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку дії договору.
Згідно із ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У постанові від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду вже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою ст. 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст. 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти встановлені ст. 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч. 2 ст. 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
Згідно із постановами Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 право кредитодавця нараховувати, передбачені договором проценти за користування кредитом, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Після закінчення строку, на який надавався кредит (позика), або у разі пред`явлення банком (фінансовою установою) вимоги до позичальника про дострокове повернення грошових коштів змінюється правова природа зобов`язання. У такому випадку нарахування кредитором процентів на суму невиконаного (простроченого) грошового зобов`язання має юридичну природу відповідальності, що передбачена статтею 625 ЦК України.
Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що положення п. 6.5 Правил надання грошових коштів у позику ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" (на умовах повернення позики в кінці строку позики) про продовження нарахування відсотків за понадстрокове користування позикою має юридичну природу відповідальності за прострочення грошового зобов`язання (ч. 2 ст. 625 ЦК України). Проте, позикодавець та позивач помилково ототожнюють це положення з основним зобов`язанням позичальника, що є порушенням прав споживача.
Згідно із пунктом 2.2 договору позики № 77557322 від 02 вересня 2021 року, строк позики становить 30 днів. Дата повернення позики - 02 жовтня 2021 року (п. 2.3 договору).
Доказів того, що в даній справі у відповідності до положень розділу 7 Правил надання грошових коштів у позику ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" за згодою позичальника відбулося продовження строку користування позикою (пролонгація) за вищою ставкою процентів, суду не надано і з обставин справи таке не вбачається.
Таким чином, у кредитора є право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення процентів, нарахованих після закінчення строку дії кредитного договору, є необґрунтованими, правові підстави для стягнення процентів, нарахованих після 02 жовтня 2021 року відсутні.
Згідно із п. 2.3 договору позики № 77557322 від 02 вересня 2021 року та Додатку № 1 договору, а саме Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, загальна вартість кредиту становить 14 149,20 грн., яка складається з: 12 000,00 грн. - сума кредиту; 2 149,20 грн. - проценти за користування кредитом. (а.с. 31)
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що за договором позики № 77557322 від 02 вересня 2021 року на користь позивача підлягають стягненню відсотки за користування кредитними коштами в межах погодженого строку кредитування, а саме в розмірі 2 149,20 грн.
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних збитків у сумі 192,00 грн. та нарахованих трьох відсотків річних у розмірі 27,61 грн., суд зазначає наступне.
Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % відсотків річних та інфляційних збитків має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року у справі № 6-49цс12 і постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 14-446цс18.
З матеріалів справи встановлено, що позивачем заявлено вимогу про стягнення трьох відсотків річних у сумі 27,61 грн., які нараховані за період з 27 січня 2022 року по 23 лютого 2022 року, та інфляційних збитків у розмірі 192,00 грн., нарахованих за лютий 2022 року, які нараховані на основне зобов`язання (тіло кредиту) - 12 000,00 грн.
Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідачем порушено умови та строки виконання основного зобов`язання за договірними правовідносинами, вимога позивача про стягнення з відповідача трьох відсотків річних та інфляційних збитків від простроченої суми заборгованості підлягає задоволенню.
Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачем предмета спору, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 77557322 від 02 вересня 2021 року в розмірі 14 368,81 грн., яка складається з: 12 000,00 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 2 149,20 грн. - заборгованості за відсотками; 192,00 грн. - інфляційні збитки; 27,61 грн. - нараховані три відсотки річних. 
Щодо вирішення питання про судові витрати та витрати пов`язані із правничою допомогою, суд виходить з наступного.
Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно із ч. 1 ст. 27 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.
За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, що регулюється Главою 63 ЦК України та загальними положеннями про договір, передбаченими Главою 52 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Статтею 903 ЦК України визначено, що у разі, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору (ч. 5 ст. 626 ЦК України). Отже, договір про надання правової допомоги, як і будь-який договір про надання послуг, може бути оплатним або безоплатним.
Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру" та ст. 28 "Правил адвокатської етики", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Згідно із п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України для цілей розподілу судових витрат розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес (п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України).
У постановах Верховного Суду від 07 травня 2020 року у справі № 320/3271/19, від 05 серпня 2020 року у справі № 640/15803/19 викладено правову позицію, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Однак, за наявності заперечень учасника справи, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Згідно із п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 у справі № 1-23/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Водночас суд враховує, що при визначенні суми відшкодування витрат за надання правничої допомоги суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (п. 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (п. п. 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України, від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний характер.
На підтвердження понесених судових витрат у вигляді професійної правової допомоги, позивачем подано: Договір № 01-07/2024 про надання правової допомоги від 01 липня 2024 року; Прайс-лист АО "Лігал Ассістанс", затверджений Рішенням Загальних зборів № 01-11/2023 від 01 листопада 2023 року; Заявка на надання юридичної допомоги № 158 від 01 травня 2025 року; Витяг з Акту № 10 про надання юридичної допомоги від 30 травня 2025 року. (а.с. 58-61, 62, 63, 64)
З урахуванням складності справи та обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); ціни позову; незначного обсягу юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду, реального часу, необхідного для виконання таких послуг, суд дійшов висновку, що заявлені витрати за надання правничої допомоги в розмірі 16 000,00 грн. є явно неспівмірними, не відповідають критеріям реальності адвокатських витрат (дійсності, необхідності) та розумності.
А тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 3 000,00 грн. витрат за надання правничої допомоги.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме сплачений позивачем судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог, а саме 851,47 грн. (14 368,81 грн. х 100 / 40 875,61 грн. = 35,15 % х 2 422,40 грн. / 100 = 851,47 грн.).
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 525, 526, 527, 530, 1054 ЦК України, ст. ст. 81, 137, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" заборгованість за кредитним договором № 77557322 від 02 вересня 2021 року в розмірі 14 368 (чотирнадцять тисяч триста шістдесят вісім) гривень 81 коп., яка складається з:
- 12 000 (дванадцять тисяч) гривень 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту;
- 2 149 (дві тисячі сто сорок дев`ять) гривень 20 коп. - заборгованість за відсотками;
- 192 (сто дев`яносто дві) гривні 00 коп. - інфляційні збитки;
- 27 (двадцять сім) гривень 61 коп. - нараховані три відсотки річних.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" судовий збір у сумі 851 (вісімсот п`ятдесят одна) гривня 47 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000 (три тисячі) гривень 00 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Відомості про сторони:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР", ЄДРПОУ 44276926, юридична адреса: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306;
відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт № НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , УНЗР 19920903-05044, місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в порядку, передбаченому ст. 355 ЦПК України, безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Світловодського міськрайонного суду 
Кіровоградської області        Ю.І. Макарова