ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
_______________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" червня 2026 р.	м. Харків	Справа № 922/898/26	

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Буракової А.М. 
при секретарі судового засідання Чабан А.А.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу 
за позовом 	Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАК ІНДУСТРІЯ", м. Дніпро, 	
до 	Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГА ПАК ЛТД",  м. Харків, 	
про 	стягнення 443013,35 грн. 	
за участю представників:
позивача - Ісайко В.С.
відповідача - Лизогуб Р.Ю. 

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ПАК ІНДУСТРІЯ" (позивач) звернулося до Господарського суду Харківської області із позовною заявою до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГА ПАК ЛТД", в якій просило суд стягнути з відповідача на свою користь суму боргу в розмірі 434747,81 грн., яка складається з: заборгованості у розмірі 413276,95 грн., інфляційних втрат у розмірі 11985,03 грн., 3% річних у розмірі 9485,83 грн. Також, позивач просив суд стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 6521,22 грн.
Позов обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки №4 від 01.07.2019, що укладений між сторонами.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 23.03.2026 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено справу розглядати в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін, призначено підготовче засідання на 13.04.2026 о 12:15.
Позивач 30.03.2026 за вх.№ 7407 подав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог та уточнення розрахунків сум судових витрат, згідно якої просить суд стягнути з відповідача на свою користь 443013,35 грн., з яких: 413276,95 грн. - основна заборгованість; 8265,54 грн. - штраф у розмірі 2%; 11985,03 грн. - інфляційні втрати; 9485,83 грн. - 3% річних.
Відповідач 07.04.2026 подав до суду відзив на позовну заяву (вх.№ 8214), згідно якого просить суд відмовити позивачу в задоволенні позову про стягнення коштів в повному обсязі. При цьому у відзиві на позовну заяву відповідач вказує, що 13.06.2025 він здійснив поставку товару на суму 286623,05 грн. Станом на 15.06.2025 товар в повному об`ємі був готовий до поставки, що підтверджується скрін повідомленням через Telegram месенджер. Таким чином, відповідач зазначає, що посилання позивача на порушення ТОВ "МЕГА ПАК ЛТД" встановлених договором строків поставки є безпідставними, оскільки товар був виготовлений та переданий на склад готової продукції.
Окрім того, відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що Дніпропетровською торгово-промисловою палатою було складено експертний висновок № ГО-1461 від 23.01.2026, яким зафіксовано стан та вартість майна підприємства, пошкодженого та зруйнованого внаслідок бойових дій, та підтверджено на підставі документів від підприємства, що розмір збитків підприємства становить 59947672,94 грн. Відповідачем в ході досудового врегулювання спору надано позивачу вичерпний перелік документів, які доводять причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажором та неможливістю виконати зобов`язання за договором поставки № 4 від 01.07.2019. Ураховуючи викладене, відповідач зауважує про відсутність будь-якої правової підстави для стягнення з відповідача штрафних санкцій та авансового платежу, оскільки документально доведено відсутність вини відповідача.
Позивач 13.04.2026 подав до суду відповідь на відзив відповідача (вх.№ 88708), згідно якої просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. При цьому у відповіді на відзив позивач вказує, що відзив відповідача є необґрунтованим та таким, що не містить посилання на докази, які спростовують позовні вимоги позивача, та не відповідає фактичним обставинам справи.
У підготовчому засіданні 13.04.2026 судом на підставі ст. 46 ГПК України була постановлена протокольна ухвала про задоволення заяви позивача від 30.03.2026 про збільшення розміру позовних вимог та уточнення розрахунків сум судових витрат, та розгляд справи з її урахуванням. 
Таким чином, позивач у справі просить суд стягнути з відповідача на свою користь 443013,35 грн., з яких: 413276,95 грн. - основна заборгованість; 8265,54 грн. - штраф у розмірі 2%; 11985,03 грн. - інфляційні втрати; 9485,83 грн. - 3% річних. Також, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь судовий збір в розмірі 6521,22 грн.
Також, у підготовчому засіданні 13.04.2026 судом була постановлена протокольна ухвала про відкладення підготовчого засідання на 11.05.2026 о 11:15.
У підготовчому засіданні 11.05.2026 судом була постановлена протокольна ухвала про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті на 21.05.2026 о 12:00.
У судовому засіданні 21.05.2026 судом була постановлена протокольна ухвала про відкладення розгляду справи по суті на 08.06.2026 о 11:45.
Представник позивача у судовому засіданні 08.06.2026 просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Представник відповідача у судовому засіданні 08.06.2026 просив суд відмовити у задоволенні позову.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.
01.07.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "МЕГА ПАК ЛТД" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ПАК ІНДУСТРІЯ" (покупець) було укладено договір поставки № 4 (надалі - договір).
Відповідно до п. 1.1. договору продавець зобов`язувався передати рукав поліпропіленовий, нитку поліпропіленову, строку поліпропіленову, тесьма (надалі - товар) у власність покупця, а покупець зобов`язувався прийняти товар і сплатити за нього встановлену даним договором вартість.
Згідно п. 1.5. договору найменування, кількість товару вказується в накладних по кожній партії товару, які є невід`ємною частиною даного договору.
У відповідності до п. 2.1. договору кількість і асортимент товару зазначається в накладних, які є невід`ємною частиною цього договору.
Відповідно до п. 3.3. договору продавець протягом 10 (десяти) робочих днів з моменту отримання заявки (з урахуванням умов, передбачених в п. 3.2. цього договору) виставляє рахунок-фактуру покупцеві для проведення оплати за товар відповідно до умов, передбачених в розділі 5 даного договору, та проводить формування товару за заявкою на складі протягом 10 (десяти) робочих днів з моменту здійснення покупцем 100% передоплати. При наявності замовленого асортименту товару на складі допускається дострокове формування заявки. Продавець повідомляє (поштою, кур`єром чи факсимільним зв`язком) покупця про готовність товару до передачі.
Пунктом 3.4. договору передбачено, що покупець зобов`язаний протягом 3 (трьох) робочих днів (включно) після отримання повідомлення про готовність товару до передачі отримати та вивезти товар зі складу продавця.
Згідно п. 5.4. договору оплата товару здійснюється покупцем шляхом переказу грошових коштів на поточний рахунок продавця згідно рахунку продавця впродовж 14 (чотирнадцяти) днів з моменту прийняття товару.
З матеріалів справи вбачається, що згідно заявки позивача від 03.06.2025 вих.№ 03/06-02 відповідачем було виставлено позивачу для оплати за договором рахунок № 195 від 04.06.2025 на суму 279960,00 грн. Також, відповідачем було виставлено позивачу для оплати за договором рахунок № 196 від 04.06.2025 на суму 419940,00 грн.
Позивачем були здійсненні наступні оплати за товар за договором:
- 419940,00 грн. згідно платіжної інструкції в національній валюті № 8896 від 05.06.2025;
- 279960,00 грн. згідно платіжної інструкції в національній валюті № 8915 від 12.06.2025.
Позивач у позові зазначає, що відповідно до умов договору він надіслав відповідачу заявку на закупівлю товару, однак в ході перемовин виникла необхідність закупити більшу кількість товару.
Згідно відзиву відповідач не заперечує факт здійснення позивачем попередньої оплати в сумі 419940,00 грн. 05.06.2025 та в сумі 279960,00 грн. 12.06.2025.
Також, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що станом на 15.06.2025 товар в повному об`ємі був готовий до поставки, що підтверджується скрін повідомленням через Telegram месенджер. Посилання позивача на порушення ТОВ "МЕГА ПАК ЛТД" встановлених договором строків поставки є безпідставними, оскільки товар був виготовлений та переданий на склад готової продукції. Зазначене підтверджується інвентаризаційним описом № 2 від 28 липня 2025 року під порядковим номером 170, вказана продукція виготовлена для позивача.
Разом з цим, у відзиві на позовну заяву відповідач вказує, що 26.07.2025 підприємство позивача піддалось комбінованому удару із використанням ракет та БПЛА, внаслідок чого загинула людина, було завдано шкоди здоров`ю працівникам підприємства, знищено весь склад готової продукції, все виробниче обладнання та товарно-матеріальні цінності, що призвело до неможливості здійснення будь-якої господарської діяльності майже до листопада 2025 року.
Дослідивши інвентаризаційний опис відповідача № 2 від 28 липня 2025 року судом було встановлено, що даний опис засвідчує факт проведення інвентаризації на складі № 2 відповідача згідно наказу відповідача № 28/07-2025 від 28.07.2025 "Про створення інвентаризаційної комісії з метою виявлення пошкоджень чи руйнувань майна, оцінки його стану, встановлення причин заподіяння майнової шкоди, її оцінки, та документальної, відео - фотофіксації виявленого внаслідок ракетного удару у зв`язку з повномасштабним вторгненням РФ". Під порядковим номером 170 в інвентаризаційному описі № 2 від 28 липня 2025 року міститься інформація про товар в сумі 195849,98 грн.
Враховуючи умови п. 3.3. договору, здійснення позивачем відповідачу оплати 419940,00 грн. 05.06.2025 та 279960,00 грн. 12.06.2025, відповідач повинен був провести формування товару на складі 19.06.2025 та 26.06.2025 відповідно.
Згідно видаткової накладної № 425 від 13.06.2025 відповідачем було частково поставлено позивачу товар за договором на суму 286623,05 грн., оплачений на підставі платіжної інструкції № 8896 від 05.06.2025 на суму 419940,00 грн. Таким чином, залишок коштів на які не надійшов товар від відповідача відповідно до платіжної інструкції № 8896 від 05.06.2025 становить 133316,95 грн.
При цьому суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази поставки відповідачем позивачу товару за договором на загальну суму 413276,95 грн. (133316,95 грн. згідно платіжної інструкції в національній валюті № 8896 від 05.06.2025 та 279960,00 грн. згідно платіжної інструкції в національній валюті № 8915 від 12.06.2025) та докази повідомлення відповідачем позивача про готовність товару на загальну суму 413276,95 грн. до передачі згідно п. 3.3. договору.
Щодо посилань відповідача про те, що станом на 15.06.2025 товар в повному об`ємі був готовий до поставки, що підтверджується скріншотом повідомлення через Telegram месенджер та відповіддю представника позивача 16.06.2025, суд зазначає, що дані повідомлення надсилалися 15 та 16 липня 2025 року, а не в червні, як про це зазначає відповідач.
У відповіді на відзив позивач повідомив суд, що вказана в переписці з скріншоту особа, не є уповноваженою особою ТОВ "ПАК ІНДУСТРІЯ", яка вирішує питання щодо отримання товару, врегулювання спірних питань, тощо. Уповноваженою особою ТОВ "ПАК ІНДУСТРІЯ" є директор Ходічев Сергій Валерійович, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань доданих раніше до позовної заяви. 
Також, суд зазначає, що в договорі відсутні контакти (телефон або E-mail) особи вказаної в скріншоті, що свідчить про те, що будь-які повідомлення та заяви за договором повинні були надсилатися відповідачем на офіційну поштову та електронну адресу ТОВ "ПАК ІНДУСТРІЯ".
За таких обставин господарський суд відхиляє посилання відповідача про те, що станом на 15.06.2025 товар в повному об`ємі був готовий до поставки позивачу.
Позивач зазначає, що після отримання від відповідача листа № 22082025/07 від 22.08.2025 він з розумінням поставився до ситуації й запропонував відповідачеві укласти додаткову угоду № 1 від 14.10.2025 з приводу здійснення повернення вартості передоплати протягом року. Проте, відповідач не відповів на дану пропозицію і з того часу й до надання відзиву на позовну заяву ігнорував намагання позивача зв`язатися з ним, не надсилав до ТОВ "ПАК ІНДУСТРІЯ" жодних листів та повідомлень, включаючи надані до відзиву документи від Дніпропетровської торгово- промислової палати.
Судом встановлено, що Дніпропетровською торгово-промисловою палатою на замовлення відповідача було складено експертний висновок № ГО-1461 від 23.01.2026, у якому вказується, що розмір збитків (знищеного майна підприємства) вказано на підставі даних бухгалтерського обліку, та складає 59947672,94 грн. Податкові зобов`язання з ПДВ у сумі 110989534,59 грн. 
Дніпропетровською торгово-промисловою палатою надано сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) №1200-26-0470 від 26.02.2026. У даному сертифікаті вказується, що Дніпропетровська торгово-промислова палата засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію РФ проти України, що стало підставою введення воєнного стану, які спричинили військові дії, а саме комбінований удар з використанням ракет і БпЛА, пожежу, Товариству з обмеженою відповідальністю "МЕГА ПАК ЛТД" щодо обов`язку (зобов`язання), а саме: нарахувати належним чином податкові зобов`язання, виходячи з бази оподаткування, визначеної з урахуванням п. 189.1 ст. 189 Податкового кодексу України, а саме: нарахувати податкові зобов`язання з податку на додану вартість на вартість товарно-матеріальних цінностей та основних засобів, які були знищені внаслідок військових дій 26.07.2025 за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, с. Єлизаветівка, вул. Індустріальна, 9А, у термін: з 26.07.2025, за п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, з урахуванням п. 189.1 ст. 189 Податкового кодексу України, перед ГУ ДПС у Харківській області, які унеможливили його виконання в зазначений термін. Період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили): дата настання - 26 липня 2025р.; дата закінчення - 26 липня 2025р.
Верховний Суд неодноразово зазначав, що одне лише передбачене законом віднесення надзвичайного стану чи надзвичайної ситуації до форс-мажорних обставин не свідчить про існування форс-мажору у конкретних правовідносинах сторін, де така обставина може стати форс-мажорною лише у випадку, якщо особа доведе, що конкретний обмежувальний захід, запроваджений в рамках надзвичайного стану чи надзвичайної ситуації, унеможливлює виконання конкретного договору (постанови Верховного Суду від 21.07.2021 у справі № 912/3323/20, від 03.08.2022 у справі №914/374/21).
У постановах Верховного Суду від 15.06.2018 у справі № 915/531/17, від 26.05.2020 у справі №918/289/19, від 17.12.2020 у справі №913/785/17, наведено висновок щодо застосування ст.14-1 Закону України “Про торгово-промислові палати в Україні”, відповідно до якого:
- ст.14-1 цього Закону визначено, що засвідчення дії непереборної сили шляхом видачі сертифікату про форс-мажорні обставини покладено на ТПП та уповноважені нею регіональні ТПП;
- форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку виконання господарського зобов`язання;
- доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання; саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.
Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.08.2022 у справі №908/2287/17 зазначив, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі № 905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.
Відповідно до п. 9.1. договору оренди жодна із сторін не несе відповідальності за невиконання, несвоєчасне чи неналежне виконання будь-якого зобов`язання за цим договором, якщо вищевказане невиконання, несвоєчасне чи неналежне виконання зумовлено обставинами, що перебувають за межами розумного контролю сторін. Ці обставини можуть включати, зокрема, пожежу, ураган, повінь, землетрус, постанови чи накази уряду, валютні обмеження, війну (включаючи громадянську війну).
Пунктом 9.2. договору було встановлено, що сторона, що зазнала впливу форс-мажорних обставин, зобов`язана негайно, але не пізніше ніж через 5 банківських днів після того, як вона зазнала впливу форс-мажорних обставин, повідомити у письмовій формі іншу сторону про ці обставини і їх вплив на виконання відповідних зобов`язань (з підтвердженням про одержання інформації) та вживати всі можливі та необхідні заходи з метою мінімізувати негативні наслідки, що виникли в результаті форс - мажорних обставин, наскільки це можливо. Виникнення форс - мажорних обставин має бути підтверджено Торговою палатою України та/або країни місця виконання таких обставин.
У постанові від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 Верховний Суд зазначив, що лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.
У постанові від 31 серпня 2022 року у справі № 910/15264/21 Верховний Суд додав важливе уточнення: між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконання зобов`язання має існувати прямий причинно-наслідковий зв`язок. 
Тобто сторона не може посилатися на форс-мажор, якщо невиконання зобов`язання сталося з інших причин.
Суд зазначає, що лист відповідача про виникнення форс-мажорних обставин (№ 22082025/07) складено 22.08.2025, тобто через 27 днів після настання вищевказаних обставин, що є порушенням умов договору з боку відповідача. Сертифікат Дніпропетровської торгово-промислової палати про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) №1200-26-0470 від 26.02.2026 не засвідчує настання форс-мажорних обставин відносно Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГА ПАК ЛТД" щодо зобов`язань товариства за договором поставки № 4 від 01.07.2019, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин.
Ураховуючи викладене, судом відхиляються посилання відповідача на наявність форс-мажорних обставин, які унеможливили виконання останнім свої зобов`язань за договором поставки № 4 від 01.07.2019.
У відповідності до ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно частини 1 статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтями 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно статей 78, 79 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. 
Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 918/631/19 викладено висновок, відповідно до якого виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок про застосування норм права, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 910/12382/17) (п. 68 постанови).
Ураховуючи вищевикладене, те, що в матеріалах справи відсутні докази поставки відповідачем позивачу товару за договором на суму 413276,95 грн. та докази повернення відповідачем позивачу суми у розмірі 413276,95 грн., суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 413276,95 грн.
Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат у розмірі 11985,03 грн. та 3% річних у розмірі 9485,83 грн., суд зазначає наступне.
Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.09.2020 у справі № 918/631/19, згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України стягувана позивачем з відповідача сума інфляційних та 3 % річних від несплаченої (неповернутої) суми попередньої оплати є відповідальністю сторони господарського договору за допущене нею правопорушення у сфері господарювання.
За змістом статей 509, 524, 533– 535 і 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.
Відповідні висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц та від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц.
В статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
З огляду на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія положень частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України.
Перевіривши розрахунки позивача 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат у розмірі 11985,03 грн. та 3% річних у розмірі 9485,83 грн.
Щодо стягнення з відповідача на користь позивача штрафу у розмірі 8265,54 грн., суд зазначає наступне.
Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частина 1 ст. 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно із статтею 610 Цивільного Кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до частини 2 статті 549 Цивільного Кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Пунктом 7.1. договору визначено, що у разі порушення умов поставки товару, зазначених у відповідній специфікації, продавець сплачує штраф у розмірі 2% від вартості непоставленого в обумовлений строк товару.
Таким чином, виходячи з умов пункту 7.1. договору, та встановивши його порушення відповідачем, господарський суд вважає обґрунтованими позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача штрафу у розмірі 8265,54 грн.
За таких обставин позовні вимоги у справі підлягають задоволенню.
При цьому суд зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.
У справі "Руїз Торіха проти Іспанії" ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
Вирішуючи питання розподілу судового збору, суд керується ст. 129 ГПК України, у зв`язку з чим судовий збір у розмірі 5316,16 грн. покладається на відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -  

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕГА ПАК ЛТД" (61052, м. Харків, вул. Мала Гончарівська, буд. 28/30, код ЄДРПОУ 39203950) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПАК ІНДУСТРІЯ" (49019, м. Дніпро, вул. Академіка Белелюбського, буд. 70, офіс 205, код ЄДРПОУ 43049505) заборгованість у розмірі 413276,95 грн., штраф у розмірі 8265,54 грн., інфляційні втрати у розмірі 11985,03 грн., 3% річних у розмірі 9485,83 грн. та 5316,16 грн. судового збору.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення господарського суду може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення.

УЧАСНИКИ СПРАВИ:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "ПАК ІНДУСТРІЯ" (49019, м. Дніпро, вул. Академіка Белелюбського, буд. 70, офіс 205, код ЄДРПОУ 43049505).
Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "МЕГА ПАК ЛТД" (61052, м. Харків, вул. Мала Гончарівська, буд. 28/30, код ЄДРПОУ 39203950).

Повне рішення складено "18" червня 2026 р. 

Суддя		А.М. Буракова