ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 595/514/26	Головуючий у 1-й інстанції Созанська Л.І. 	
Провадження № 33/817/361/26 	Доповідач - Ваврів І.З.	
Категорія - ч.1 ст. 130 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2026 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З. 
з участю:  
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, адвоката Ковалівського Б.В. на постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 04 червня 2026 року,

в с т а н о в и в:

Постановою Бучацького районного суду Тернопільської області від 04 червня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Як визнав суд, 18 квітня 2026 року о 15 год. 55 хв. в м. Бучач, вул. Галицька, 165 ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота; нестійка хода. Від огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатору Драгер 6810 та в медичному закладі водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. Від керування транспортного засобу водій відсторонений. 
В апеляційній скарзі захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвокат Ковалівський Б.В. з вказаною постановою не погоджується, вважає її незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано фактичні обставини справи, неправильно оцінено докази, безпідставно відхилено доводи сторони захисту, а висновок про винуватість ОСОБА_1 ґрунтується на припущеннях та формальному прийнятті позиції працівників поліції. 
В обґрунтування своїх доводів зазначає, що ОСОБА_1 свою вину не визнавав та послідовно зазначав, що транспортним засобом не керував, у стані алкогольного сп`яніння не перебував, а фактичні обставини були штучно створені працівниками поліції для оформлення матеріалів за ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
На переконання апелянта, матеріали справи не містять належних, допустимих та беззаперечних доказів того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, тобто здійснював рух, приводив автомобіль у рух, змінював напрямок чи швидкість руху або був зупинений працівниками поліції під час керування.
Вважає передчасним та необґрунтованим висновок суду, що покази свідка ОСОБА_2 нібито не підтверджують відсутності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. 
Зазначає, що суд без належної критичної оцінки прийняв як доказ копію постанови про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху за ч. 5 ст. 121 КУпАП. 
Також вважає, що у даній справі працівники поліції належним чином не роз`яснили ОСОБА_1 який саме огляд пропонується пройти, з яких підстав, у якому порядку, які права має особа, які наслідки відмови та чому виникла необхідність направлення саме до закладу охорони здоров`я. 
Також сторона захисту звертає увагу на те, що до ОСОБА_1 працівниками поліції безпідставно було застосовано фізичну силу, що створило стресову ситуацію та вплинуло на його поведінку. Зокрема, суд першої інстанції не надав цим доводам належної оцінки, обмежившись формальним посиланням на те, що захисник не навів відомостей про оскарження таких дій працівників поліції.
Зазначає, що у справі відсутні належні докази того, що ОСОБА_1 був належним чином відсторонений від керування та відмовився від проходження огляду саме у встановленому законом порядку.
Просить скасувати постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 04 червня 2026 року відносно ОСОБА_1 і закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього за ч.1 ст.130 КУпАП на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.
В судове засідання апелянт - адвокат Ковалівський Б.В. та особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , які належним чином повідомлялися апеляційним судом про дату, час та місце розгляду справи, не з`явилися.
Разом з тим, адвокат Ковалівський Б.В., направивши до суду заяву, відповідно до якої просить суд, за узгодженої позиції із своїм підзахисним, розгляд апеляційної скарги проводити без участі особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , а також без участі його захисника.
Відповідно до ст.294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
За наведених обставин, вважаю, що розгляд справи можливо провести без участі осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.
Аналіз матеріалів справи та безпосередньо рішення місцевого суду, яке оскаржується апелянтом, дає підстави для висновку, що суд, розглядаючи дану справу, дотримався положень статей 245, 280 КУпАП, відповідно до яких провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи в учиненні адміністративного правопорушення. 
Винуватість та кваліфікація дій ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України доведена належним чином перевіреними, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.
Так, відповідно до п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою вставлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №644065 від 18 квітня 2026 року, 18 квітня 2026 року о 15 год. 55 хв. в м. Бучач, вул. Галицька, 165 ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота; нестійка хода. Від огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатору Драгер 6810 та в медичному закладі водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України. Від керування транспортного засобу водій відсторонений. 
В протоколі про адміністративне правопорушення, який був предметом розгляду суду, зазначено про роз`яснення ОСОБА_1 його прав, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.
Протокол підписаний ОСОБА_1 без жодних зауважень та заперечень, що також підтверджує обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення. 
Цей документ був предметом розгляду у суді першої інстанції та отримав належну правову оцінку з якою суд апеляційної інстанції погоджується.
Вказаний протокол відповідає вимогам ст.ст.254, 256 КУпАП, складений уповноваженою на те особою, визначеною ст.255 КУпАП, а наведені у ньому обставини об`єктивно стверджуються іншими доказами, дослідженими судом по справі, а доводи апелянта з цього приводу є безпідставними.
Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
Як слідує з матеріалів справи, одним з таких доказів, яким обґрунтовано винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є відеозаписи з нагрудної камери працівника патрульної поліції та відеореєстратора службового автомобіля.
Так, як правильно встановлено судом першої інстанції, дослідженим у судовому засіданні відеозаписом підтверджується, що у дату, час та місці, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Toyota Camry», державний номерний знак НОМЕР_1 , та був зупинений працівниками патрульної поліції. Під час зупинки транспортного засобу поліцейськими було повідомлено водію підставу такої зупинки, а саме керування транспортним засобом без використання ременя безпеки. У ході спілкування з ОСОБА_1 працівники поліції виявили у нього ознаки алкогольного сп`яніння, зокрема різкий запах алкоголю з порожнини рота. У зв`язку з цим водію неодноразово пропонувалося пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням спеціального технічного засобу (алкотестера), так і в закладі охорони здоров`я. Водночас ОСОБА_1 не висловив згоди на проходження огляду та, як вбачається з відеозапису, намагався схилити працівників поліції до нескладання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 КУпАП. Надалі поведінка ОСОБА_1 набула агресивного характеру, у зв`язку з чим працівниками поліції до нього було застосовано спеціальний засіб у вигляді кайданків. При цьому працівники поліції неодноразово та в установленому законом порядку пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в найближчому закладі охорони здоров`я. Однак останній від проходження такого огляду відмовився. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення працівниками поліції порядку проведення огляд на стан сп`яніння, з тих мотивів, що ОСОБА_1 не було запропоновано пройти огляд у встановленому законом порядку є непереконливі і необґрунтовані.
При цьому, апеляційний суд зазначає, що з відеозаписів із нагрудної камери працівника поліції та відеореєстратора зі службового автомобіля поліцейського встановлено, що працівники поліції на службовому автомобілі зупиняють транспортний засіб, під керуванням як, згодом було встановлено, ОСОБА_1 . Службовий автомобіль поліцейських паркується попереду зупиненого автомобіля, після чого працівник поліції одразу ж підходить до водія даного транспортного засобу (файл — VID-20260418-WA0038). Наступний відеозапис зафіксований на бодікамеру працівника поліції, де поліцейський повідомляє водієві ОСОБА_1 причину зупинки (файл — export-vzltm). 
Також встановлено, що під час ознайомлення з постановою про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 погодився з фактом вчинення правопорушення та не висловлював жодних заперечень, зокрема щодо факту керування ним зазначеним транспортним засобом.
Таким чином посилання апелянта на те, що ОСОБА_1 не керував траспортним засобом, спростовуються переглянутими відеозаписами та іншими доказами, наявними в матеріалах справи.
Дані доводи сторони захисту були предметом детального дослідження суду першої інстанції та отримали належну правову оцінку з якою погоджується суддя апеляційної інстанції.
Зокрема, суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 під час спілкування з працівниками поліції, поводився агресивно та неадекватно, демонстрував крайню зневагу до працівників поліції, застосовував нецензурну лайку та намагався вдарити поліцейського. У зв`язку з чим поліцейські застосували до нього спеціальний засіб у вигляді кайданків.
Крім того, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що апелянт, вважаючи дії поліцейських незаконними, оскаржив їх у передбаченому законом порядку. 
Апеляційний суд зазначає, що відеозаписом об`єктивно зафіксовані обставини адміністративного правопорушення у об`ємі, достатньому для вирішення питання про наявність події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та винуватості ОСОБА_1 у його вчиненні. 
Відеозаписи з нагрудних камер поліцейського та відеореєстратора службового автомобіля суд оцінює в сукупності з іншими дослідженими судом та наведеними в даній постанові доказами, і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про доведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Також, суд зазначає, що висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, за порушення ним п. 2.5 Правил дорожнього руху, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами, а зміст постанови відповідає вимогам статтей 283, 284 КУпАП.
Щодо доводів апелянта про те, що його працівниками поліції належним чином не було відсторонено від керування транспортним засобом, то такі не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи. 
Крім того, надаючи оцінку поясненням свідка ОСОБА_2 , місцевий суд обґрунтовано виходив з того, що такі покази не підтверджують відсутності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Інші доводи апеляційної скарги в цілому повторюють доводи клопотання про закриття провадження у справі, які були предметом дослідження суду першої інстанції та отримали належну правову оцінку, з якою апеляційний суд погоджується. 
Аналіз матеріалів провадження дає підстави для висновку, що дії працівників поліції щодо фіксації правопорушення, вчиненого ОСОБА_1 узгоджуються з вимогами ст.266 КУпАП та приписами Інструкції “Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р № 1452/735 та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 року № 1376.
Тому, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови у зв`язку з порушенням норм матеріального права, апеляційний суд визнає такими, що спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення. 
Апеляційний суд також звертає увагу, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі. 
Відповідно до диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП однією з підстав адміністративної відповідальності за даною правовою нормою є відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу на швидкість реакції.
Таким чином, виходячи з аналізу доказів досліджених судом першої інстанції та перевірених під час апеляційного розгляду матеріалів справи, висновок місцевого суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та кваліфікація його дій за ч.1 ст.130 КУпАП є правильним. 
Жодних аргументованих доводів, які б викликали сумніви у об`єктивності оцінки доказів зроблених судом першої інстанції на підставі вищевказаних матеріалів справи, апелянтом не надано і не здобуто таких в процесі апеляційного розгляду.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено. 
Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст.33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого ним правопорушення, особи правопорушника, ступеню його вини та інших обставин справи.
З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що постанова Бучацького районного суду Тернопільської області від 04 червня 2026 року відносно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування, про що ставить питання апелянт, не вбачаю. 

Керуючись ст.294 КУпАП, — 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, адвоката Ковалівського Б.В. залишити без задоволення, а постанову Бучацького районного суду Тернопільської області від 04 червня 2026 року щодо ОСОБА_1 – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя