ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

адреса юридична: вул. Капітана Володимира Кісельова, 1, м. Полтава, 36000, адреса для листування: вул. Капітана Володимира Кісельова, 1, м. Полтава, 36607, тел. (0532) 61 04 21, E-mail inbox@pl.arbitr.gov.ua, https://pl.arbitr.gov.ua/sud5018/
Код ЄДРПОУ 03500004

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2026 Справа № 917/2412/25 

Суддя Господарського суду Полтавської області Дмитро Сірош розглянув матеріали справи за позовом
Заступника керівника Миргородської окружної прокуратури, код ЄДРПОУ/Умовний код: 0291006024, вул. Усика Якова, 9, м. Миргород, Полтавської області, 37600, в інтересах Миргородської міської територіальної громади в особі Миргородської міської ради, вул. Незалежності, 17, м. Миргород, Полтавської області, 37600, ЄДРПОУ 21051131
до Приватної агрофірми «Хлібороб», село Слобідка, Миргородського району, Полтавська області, 37674, ЄДРПОУ 03772571 та
Державного реєстратора виконавчого комітету Ромоданівської селищної ради, вул. Шевченка, 14 , с-ще Ромодан, Миргородського району Полтавської області, 37650, ЄДРПОУ 04381542
про витребування земельних ділянок

За участю представників сторін:
від прокуратури: Платон Нечволод;
від відповідача: Андрій Огризков.

Обставини справи: Заступник керівника Миргородської окружної прокуратури (код ЄДРПОУ/Умовний код: 0291006024, вул. Усика Якова, 9, м. Миргород, Полтавської області, 37600) звернувся з позовом в інтересах Миргородської міської територіальної громади в особі Миргородської міської ради (вул. Незалежності, 17, м. Миргород, Полтавської області, 37600, ЄДРПОУ 21051131) до Приватної агрофірми «Хлібороб», село Слобідка, Миргородського району, Полтавська області, 37674, ЄДРПОУ 03772571 та Державного реєстратора виконавчого комітету Ромоданівської селищної ради (вул. Шевченка, 14 , с-ще Ромодан, Миргородського району Полтавської області, 37650, ЄДРПОУ 04381542) в якому просить:
- витребувати з незаконного володіння Приватної агрофірми «Хлібороб» (село Слобідка, Миргородського району, Полтавська області, код ЄДРПОУ 03772571) у власність Миргородської міської територіальної громади в особі Миргородської міської ради (вул. Незалежності, 17, м. Миргород Полтавської області, код ЄДРПОУ 21051131) земельну ділянку кадастровий номер 5323287500:00:006:0096, площею 28,4937 га.
- витребувати з незаконного володіння Приватної агрофірми «Хлібороб» (село Слобідка, Миргородського району, Полтавська області, код ЄДРПОУ 03772571) у власність Миргородської міської територіальної громади в особі Миргородської міської ради (вул. Незалежності, 17, м. Миргород Полтавської області, код ЄДРПОУ 21051131) земельну ділянку кадастровий номер 5323287500:00:004:0173, площею 24 га.
Правовими підставами позову визначені статті 131- 1 Конституції України, статті 23, 24 Закону України «Про прокуратуру», статті 2, 29, 54, 56, 57 Господарського процесуального кодексу України, Цивільного кодексу України.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ПАФ «Хлібороб» за відсутності законних правових підстав зареєструвала за собою право приватної власності на вказані земельні ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 52,4937 га. Реєстрація була здійснена державним реєстратором Телеш Ю. В. на підставі Державного акта на право колективної власності на землю КСП «Заповіт Ілліча» серії ПЛ № 24 від 06.01.1996. Проте, як встановлено судовим рішенням, що набрало законної сили, ПАФ «Хлібороб» не є правонаступником КСП «Заповіт Ілліча», а є новоствореною юридичною особою. Відповідно, землі колишнього колективного підприємства в силу Закону перейшли до комунальної власності територіальної громади.
01.03.2026 від відповідача 1 (ПАФ «Хлібороб») надійшов відзив на позов (вх. № 2704), в якому Він заперечує проти позову, посилаючись на те, що в Миргородської міської ради відсутні будь-які права на земельні ділянки та відсутні підстави для набуття нею права власності на спірні земельні ділянки з підстав, передбачених Законом. Зазначає про відсутність у позивача порушеного права, оскільки рішеннями Господарського суду Полтавської області від 19.02.2025 у справі № 917/1893/24 та від 06.03.2025 у справі № 917/1862/24 встановлено, що спірні земельні ділянки залишаються власністю КСП "Заповіт Ілліча", яке не припинено.
Відповідач 2 (Державний реєстратор Телеш Ю. В.) не скористався процесуальним правом на подання відзиву.
06.03.2026 від Прокуратури надійшла відповідь на відзив ПАФ «Хлібороб» (вх. № 2976) в якій заперечує проти доводів відповідача, зокрема зазначає, що реорганізація КСП «Заповіт Ілліча» шляхом перетворення у ПАФ «Хлібороб» не відбувалася, оскільки 09.02.2000 проведено реєстрацію нового підприємства - ПАФ «Хлібороб». За таких обставин ПАФ «Хлібороб» не набуло статусу землекористувача чи статусу власника земельних ділянок КСП «Заповіт Ілліча». Вказане встановлено рішенням Господарського суду Полтавської області від 19.02.2025 у справі № 917/1893/24. Пунктом 21 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України установлено, що з дня набрання чинності Законом № 2498 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Враховуючи, те що реорганізація КСП «Заповіт Ілліча» шляхом перетворення у ПАФ «Хлібороб» не відбувалася, оскільки 09.02.2000 проведено реєстрацію нового підприємства - ПАФ «Хлібороб» (вказане встановлено рішенням Господарського суду Полтавської області від 19.02.2025 у справі № 917/1893/24) та враховуючи те, що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формування відсутні відомості про КСП «Заповіт Ілліча», на цей час вказане колективне сільськогосподарське підприємство припинило свою діяльність. Належним власником земельних ділянок є Миргородська територіальна громада, представницьким органом якої є Миргородська міська рада, тому спірні земельні ділянки підлягають витребуванню у власність територіальної громади в особі саме цього органу.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 19.01.2026 суд залишив позовну заяву без руху на підставі частини 1 статті 174 Господарського процесуального кодексу України, встановив спосіб усунення недоліків позовної заяви та строк усунення недоліків позовної заяви - 10 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Прокурор, у встановлений судом строк, усунув недоліки позовної заяви.
Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 02.02.2026 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання у справі на 16:50 17.03.2026.
10.03.2026 від відповідача надійшли заперечення (вх. № 3186), в яких заявлено клопотання про залучення КСП "Імені Ілліча" в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.
Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 17.03.2026 суд відклав вирішення зазначеного клопотання до наступного судового засідання та відклав підготовче засідання на 15:10 14.04.2026.
08.04.2026 від Прокуратури надійшла заява (вх. № 4647), в якій просить визнати поважними причини неподання Миргородською окружною прокуратурою у строк, встановлений статтею 80 ГПК України, копії постанови прокурора Миргородської окружної прокуратури Полтавської області від 04.12.2025 та долучити до матеріалів справи № 917/2412/25 копію постанови прокурора Миргородської окружної прокуратури Полтавської області від 04.12.2025 про дозвіл на розголошення відомостей досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42025172050000005 від 10.01.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 365-2 КК України.
Суд визнав поважними причини пропуску процесуального строку та долучив зазначений Дозвіл до матеріалів справи
09.04.2026 від відповідача надійшли пояснення (вх. № 4767).
Підготовче судове засідання у справі, призначене на 15:10 14.04.2026 не відбулося у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги.
Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 14.04.2026 суд призначив підготовче засідання на 14:00 12.05.2026.
05.05.2026 від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 541/1063/26.
Суд протокольною ухвалою відмовив у задоволенні зазначеного клопотання.
Також протокольною ухвалою суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про залучення КСП "Імені Ілліча" в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.
06.05.2026 від відповідача надійшла заява про застосування позовної давності (вх. № 6209).
11.05.2026 від Прокуратури надійшли заперечення стосовно застосування позовної давності (вх. № 6423).
Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 12.05.2026 суд закрив підготовче провадження у справі № 917/2412/25 та призначив справу до судового розгляду по суті в засіданні суду на 10:00 11.06.2026.
14.05.2026 від відповідача надійшли додаткові пояснення (вх. № 6566).
Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 11.06.2026 суд залишив без розгляду додаткові пояснення відповідача (вх. № 6566) подані 14.05.2026.
Після закінчення розгляду справи в судовому засіданні, відповідно до частини 1 статті 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Суд розглянув матеріали справи та 

УСТАНОВИВ:

Відповідно до даних Державного реєстру речових права на нерухоме майно встановлено, що державний реєстратор Шахворостівської сільської ради Телеш Юлія Володимирівна, 11.09.2020 провела державну реєстрацію права приватної власності ПАФ «Хлібороб» (код ЄДРПОУ: 03772571, юридична адреса: с. Слобідка Миргородського району Полтавської області) на земельну ділянку з кадастровим номером 5323287500:00:006:0096, площею 28,4937 га.
Крім того, 03.02.2025 державний реєстратор Виконавчого комітету Ромоданівської селищної ради Телеш Юлія Володимирівна, провела державну реєстрацію права приватної власності ПАФ «Хлібороб» на земельну ділянку з кадастровим номером 5323287500:00:004:0173, площею 24 га.
Державна реєстрація прав проведена державним реєстратором на підставі Державного акту на право колективної власності колективного сільськогосподарського підприємства «Заповіт Ілліча» на землю серії ПЛ № 24 від 06.01.1996 та архівної довідки від14.01.2010, відповідно до якої у розпорядженні № 41 голови Миргородської РДА від 08.02.2000 значиться про державну реєстрацію Приватної агрофірми «Хлібороб», як правонаступника КСП «Заповіт Ілліча».
Рішенням Господарського суду Полтавської області від 19.02.2025 у справі № 917/1893/24, яке набрало законної сили 25.03.2025, відмовлено ПАФ «Хлібороб» у задоволенні позову до Миргородської міської ради, Приватного підприємства «ЛЗ-Транс» про визнання права власності та припинення договору.
Під час розгляду справи суд встановив, що реорганізація КСП «Заповіт Ілліча» шляхом перетворення у ПАФ «Хлібороб» не відбувалася, оскільки 09.02.2000 проведено реєстрацію нового підприємства - ПАФ «Хлібороб». За таких обставин ПАФ «Хлібороб» не набуло статусу землекористувача чи статусу власника земельних ділянок КСП «Заповіт Ілліча».
Згідно з листом Міністерства юстиції України від 25.09.2025, на підставі наказу № 1819/7 від 05.09.2025, комісія провела камеральну перевірку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державного реєстратора Шахворостівської сільської ради Миргородського району Полтавської області (виконавчого комітету Ромоданівської селищної ради Полтавської області) за результатами якої 25.09.2025 складено відповідний акт.
За результатами перевірки встановлено, що при проведенні реєстраційних дій державний реєстратор Телеш Ю.В. порушила вимоги статей 3, 10, 18, 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пунктів 6, 9, 12 Порядку № 1127, пункту 6 Порядку № 1141, оскільки не встановлено особу заявника та обсяг його повноважень, що є підставою для відмови у прийнятті та формуванні заяви про державну реєстрацію прав на земельну ділянку з кадастровим номером 5323287500:00:006:0096; проведено державну реєстрацію права власності на підставі документів, що не давали змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження на земельні ділянки з кадастровими номерами 5323287500:00:006:0096 та 5323287500:00:004:0173.
Отже, ПАФ «Хлібороб» за відсутності правових підстав набуло право власності на земельні ділянки загальною площею 52,4937 га.
Стосовно відсутності у ПАФ «Хлібороб» прав правонаступника КСП «Заповіт Ілліча», суд встановив таке.
Рішенням виконавчого комітету Миргородської районної ради народних депутатів № 62 від 16.04.1992 та розпорядженням представника Президента України у Миргородському районі № 11 від 18.01.1993 зареєстровано Колективне сільськогосподарське підприємство «Заповіт Ілліча».
На підставі цього розпорядження 19.01.1993 зареєстровано статут КСП «Заповіт Ілліча».
Згідно з пунктом 1.1 статуту КСП «Заповіт Ілліча» є добровільним об`єднанням громадян для спільного виробництва сільськогосподарської та іншої продукції і товарів, діє на засадах підприємництва та самоврядування, створене шляхом реорганізації колгоспу «Заповіт Ілліча» і є його правонаступником.
Членство в підприємстві припиняється при виході або виключенні з членів підприємства (пункт 3.6 статуту КСП «Заповіт Ілліча»).
Член підприємства має право добровільного виходу з підприємства (пункт 3.7 статуту КСП «Заповіт Ілліча»).
Згідно з пунктом 4.1 статуту КСП «Заповіт Ілліча» самоврядування в підприємстві здійснюється на основі права членів підприємства брати участь у вирішенні всіх питань його діяльності, обов`язковості рішень, прийнятих більшістю для всіх членів підприємства.
Відповідно до пункту 4.2 статуту КСП «Заповіт Ілліча» вищим органом самоврядування підприємства є збори уповноважених членів підприємства.
Пунктом 4.3 статуту КСП «Заповіт Ілліча» визначено, що збори уповноважених членів підприємства розпоряджаються земельними ділянками, що перебувають у колективній власності; приймають рішення про передачу основних засобів виробництва іншим підприємствам та громадянам; визначають порядок створення і використання пайового фонду майна підприємства; приймають рішення про ліквідацію і реорганізацію (злиття, поділ, приєднання, виділення, перетворення) підприємства.
Об`єктами колективної власності підприємства є все майно підприємства. Майно в підприємстві належить на праві спільної власності його членам (пункт 5.1 статуту КСП «Заповіт Ілліча»).
Суб`єктом права власності у підприємстві є підприємство як юридична особа, а його члени в частині майна, яку вони одержують при виході з підприємства (пункт 5.2 статуту КСП «Заповіт Ілліча»).
Право колективної власності підприємства здійснюється зборами уповноважених членів підприємства. Належне йому майно може бути передано іншим підприємствам та громадянам лише за рішенням зборів уповноважених членів підприємства, а вилучене тільки у випадках, передбачених законами України, за рішенням суду або арбітражного суду (пункт 5.3 статуту КСП «Заповіт Ілліча»).
Землі підприємства належать йому на праві колективної власності, що засвідчується державним актом (пункт 6.1 статуту КСП «Заповіт Ілліча»).
Припинення права підприємства на земельну ділянку або її частину допускається тільки у випадках і на підставах, передбачених Земельним кодексом України, Законом України «Про селянське (фермерське) господарство» та іншими актами законодавства України (пункт 6.3 статуту КСП «Заповіт Ілліча»).
Розділом 11 статуту КСП «Заповіт Ілліча» визначені засади ліквідації та реорганізації підприємства. Зокрема, ліквідація та реорганізація (злиття, поділ, приєднання, виділення, перетворення) підприємства проводяться за рішенням зборів уповноважених членів підприємства чи за рішенням суду або арбітражного суду (пункт 11.1 статуту КСП «Заповіт Ілліча»).
При перетворенні підприємства в інше, до підприємства, яке виникло, переходять усі майнові права і обов`язки колишнього підприємства (пункт 11.6 статуту КСП «Заповіт Ілліча»).
Указом Президента «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки» № 1529/99 03.12.1999 передбачалося реформування протягом грудня 1999 - квітня 2000 року колективних сільськогосподарських підприємств на засадах приватної власності на землю та майно шляхом: забезпечення всім членам колективних сільськогосподарських підприємств права вільного виходу з цих підприємств із земельними частками (паями) і майновими паями та створення на їх основі приватних (приватно-орендних) підприємств, селянських фермерських) господарств, господарських товариств, сільськогосподарських кооперативів, інших суб`єктів господарювання, заснованих на приватній власності.
Отже, відповідно до зазначеного указу до квітня 2000 КСП «Заповіт Ілліча» підлягало реформуванню на суб`єкта господарювання, заснованого на приватній власності, на засадах приватної власності на землю.
На виконання Указу, загальні збори уповноважених членів КСП «Заповіт Ілліча», яке є вищим органом самоврядування підприємства, прийняли рішення, оформлене протоколом № 2 від 25.01.2000, про вихід з КСП «Заповіт Ілліча» його чинних членів (які раніше не вийшли з нього) з виділенням їм земельних часток (паїв) та реорганізацію КСП «Заповіт Ілліча» в приватну агрофірму «Хлібороб», засновником якого виступив ОСОБА_1 (п.1.5, 1.6 Протоколу).
Відповідно до статті 37 Цивільного кодексу Української РСР у редакції, станом на час припинення КСП, юридична особа припиняється шляхом ліквідації або реорганізації (злиття, поділу або приєднання); при злитті і поділі юридичних осіб майно (права і обов`язки) переходять до новостворених юридичних осіб; при приєднанні юридичної особи до іншої юридичної особи її майно (права і обов`язки) переходить до останньої; майно переходить в день підписання передаточного балансу, якщо інше не передбачене законом або постановою про реорганізацію.
Приписами Закону України «Про підприємства в Україні» (в редакції до 01.01.2004) колективне підприємство визначено як вид підприємств в Україні; ліквідація та реорганізація яких, відповідно до статті 34 вказаного закону (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення), здійснюється за рішенням власника з дотриманням вимог антимонопольного законодавства, а у випадках, передбачених цим Законом, - за рішенням власника та за участю трудового колективу або органу, уповноваженого створювати такі підприємства, чи за рішенням суду або арбітражного суду; підприємство вважається реорганізованим або ліквідованим з моменту виключення його з державного реєстру України; при перетворенні одного підприємства в інше до підприємства, яке виникло, переходять усі майнові права і обов`язки колишнього підприємства.
Згідно з розпорядженням голови Миргородської державної районної адміністрації № 41 від 08.02.2000, 09.02.2000 зареєстровано приватну агрофірму «Хлібороб» та її статут.
Відповідно до статуту, ПАФ є приватним сільськогосподарським підприємством, заснованим на приватній власності громадян. Засновником і власником якого є ОСОБА_1 (пункт 1.1).
Як зазначено в пункті 2.1 статуту, ПАФ «Хлібороб» є правонаступником КСП «Заповіт Ілліча».
Водночас у постанові Верховного Суду від 19.07.2023 у справі № 906/987/21 зазначено, що статут юридичної особи є одностороннім актом цієї юридичної особи, який не є підставою правонаступництва щодо іншої юридичної особи, якщо таке правонаступництво не виникло відповідно до закону.
Статтею 113 Господарського кодексу України (чинній на час реєстрації ПАФ «Хлібороб») визначено, що приватним підприємством визнається підприємство, що діє на основі приватної власності одного або кількох громадян, іноземців, осіб без громадянства та його (їх) праці чи з використанням найманої праці. Приватним є також підприємство, що діє на основі приватної власності суб`єкта господарювання - юридичної особи.
Отже, власністю ПАФ «Хлібороб» може бути лише приватна власність одного або кількох громадян у вигляді внеску до статутного капіталу, зокрема, керівника.
Чинним законодавством не передбачена автоматична трансформація колективної власності у приватну, що унеможливлює набуття права власності на спірні земельні ділянки ПАФ «Хлібороб».
Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що навіть у випадку прийняття рішення про реорганізацію КСП шляхом перетворення в іншу юридичну особу - колишні члени КСП автоматично повинні були б стати учасниками цієї юридичної особи, позаяк перетворенням юридичної особи є саме зміна її організаційно-правової форми, а не складу її учасників.
Натомість згідно зі статутом, єдиним засновником ПАФ «Хлібороб» є ОСОБА_1 . Тобто, перетворення з КСП «Заповіт Ілліча» у ПАФ «Хлібороб» не відбулося, оскільки склад засновників (учасників) КСП «Заповіт Ілліча» та ПАФ «Хлібороб» не співпадають.
Відтак, реорганізація КСП «Заповіт Ілліча» шляхом перетворення у ПАФ «Хлібороб» не відбулася, оскільки 09.02.2000 проведено реєстрацію нового підприємства - ПАФ «Хлібороб».
За таких обставин, ПАФ «Хлібороб» не набуло статусу землекористувача чи статусу власника спірних земельних ділянок КСП «Заповіт Ілліча».
Зазначене встановлено рішенням Господарського суду Полтавської області від 19.02.2025 у справі № 917/1893/24.
Згідно з відомостями, зазначеними у Державному акті серії ПЛ № 24 на право колективної власності на землю, Слобідська сільська рада народних депутатів Миргородського району Полтавської області відповідно до рішення від 24.04.1994 КСП «Заповіт Ілліча» надала у колективну власність земельні ділянки загальною площею 2367,0 га.
Відповідно до інформації архівного відділу Миргородської РВА, пунктом 2 рішення 13 сесії 21 скликання Слобідської сільської ради від 24.03.1993 «Про перерозподіл земель між землеволодільцями і землекористувачами на території сільської ради» передбачено надати у володіння колективного сільськогосподарського підприємства «Заповіт Ілліча» 3229,7 га земель.
Крім того, відповідно до рішення 7 сесії 22 скликання Слобідської сільської ради від 17.05.1996 КСП «Заповіт Ілліча» передано в тимчасове користування вільні земельні ділянки площею 116 га.
У протоколах сесій Слобідської сільської ради за період з 1993 по 1996 років відсутні рішення щодо передачі у колективну власність, постійне користування КСП «Заповіт Ілліча» земельних ділянок.
Державний акт серії ПЛ № 24, відповідно до відомостей зазначених в ньому, зареєстрований Слобідською сільською радою народних депутатів 06.01.1996 в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 1.
Проте Державний акт серії ПЛ № 24 зареєстрований 06.01.1996 в Книзі № 2 реєстрації державних актів на право постійного користування землею на території Слобідської сільської ради Миргородського району.
Відповідно до відомостей зазначених в Книзі № 2 Державний акт серії ПЛ № 24 виданий КСП «Заповіт Ілліча» на площу земель, що становить 837,1 га, на підставі рішення 7 сесії 22 скликання Слобідської сільської ради від 24.04.1994.
Як вбачається з інформації архівного відділу Миргородської РВА, 7 сесія 22 скликання Слобідською сільською радою ані 24.04.1994, ані в будь-який інший день у 1994 році не проводилась. 
Упродовж 1994 року Слобідська сільська рада провела 4 сесії, а саме: 15 сесія 21 скликання від 02.04.1994, 1 сесія 22 скликання від 05.07.1994, 2 сесія 22 скликання від 28.08.1994, 3 сесія 22 скликання від 05.10.1994, на розгляд яких питання передачі у колективну власність КСП «Заповіт Ілліча» земельних ділянок не виносилося, рішення з цих питань не приймалося.
Питання передачі у колективну власність земельних ділянок регулювалося Земельним кодексом України від 18.12.1990 № 561-XII, який на цей час втратив чинність.
Статтею 17 Земельного кодексу України від 18.12.1990 врегульовувалося питання передачі земельних ділянок у колективну власність. Зокрема, передбачалося, що передача земельних ділянок у колективну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Передача земельної ділянки у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, провадиться сільськими, селищними, міськими
Радами народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки на підставі клопотань зазначених підприємств, кооперативів та товариств. Право власності на землю посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. Порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) передбачений відповідною Інструкцією (далі – Інструкція), затвердженою наказом Державного комітету України по земельних ресурсах № 28 від 15.04.1993, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 23.04.1993 за № 31 (наказ втратив чинність на підставі Наказу Держкомзему № 43 від 04.05.1999). 
Відповідно до пункту 1.1. Інструкції, право власності на землю посвідчується, також державними актами на право колективної власності на землю. Державні акти, що посвідчують право власності на землю або право постійного користування землею, яка перебуває у державній власності, видаються на підставі рішень Верховної Ради України, Верховної Ради Республіки Крим, місцевих Рад народних Депутатів (пункт 1.2. Інструкції).
Розділом 3 Інструкції передбачений порядок видачі і реєстрації державних актів, зокрема пунктом 3.1 передбачено, що державні акти на право колективної власності на землю, право приватної власності на землю, право постійного користування землею видаються і реєструються тією сільською, селищною, міською, районною Радою народних депутатів, яка прийняла рішення про передачу земельної ділянки у власність або надання її у постійне користування. 
Пунктом 3.2. Інструкції передбачено, що державні акти на право колективної власності на землю, право приватної власності на землю, право постійного користування землею реєструються відповідно, у Книзі записів (реєстрації) державних актів на право колективної власності на землю за формою згідно з додатком № 1; у Книзі записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю за формою згідно з додатком № 2;у Книзі записів (реєстрації) державних актів на право постійного користування землею (громадянами) за формою згідно з додатком № 3; у Книзі записів (реєстрації) державних актів на право постійного користування землею за формою згідно з додатком № 4.
Отже, Слобідська сільська рада рішення про передачу у колективну власність КСП «Заповіт Ілліча» земельних ділянок площею 2367,0 га не приймала, Державний акт серії ПЛ № 24 зареєстрований 06.01.1996 в Книзі № 2 реєстрації державних актів на право постійного користування землею на території Слобідської сільської ради Миргородського району, а не право колективної власності, яка містить відомості про площу земель, що становить 837,1 га, та підставу їх передачі - рішення 7 сесії 22 скликання Слобідської сільської ради від 24.04.1994, якого не існує.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», об`єктами права колективної власності підприємства є земля, інші основні та оборотні засоби виробництва, грошові та майнові внески його членів, вироблена ними продукція, одержані доходи, майно, придбане на законних підставах.
Майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам.
Суб`єктом права власності у підприємстві є підприємство як юридична особа, а його члени - в частині майна, яку вони одержують при виході з підприємства.
Положення частини 2, 3 статті 8 цього Закону встановлюють, що право колективної власності здійснюють загальні збори членів підприємства, збори уповноважених або створений ними орган управління підприємства, якому передано окремі функції по господарському управлінню колективним майном. Право власності підприємства охороняється законом. Належне йому майно може бути передано державним, кооперативним та іншим підприємствам, організаціям і громадянам за рішенням загальних зборів членів підприємства або зборів уповноважених.
Статтею 10 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» унормовано, що земля може належати підприємству на праві колективної власності, а також може бути надана у постійне або тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, а право тимчасового користування землею, в тому числі на умовах оренди, оформляється договором.
Право підприємства на земельну ділянку або її частину може бути припинено в порядку і на підставах, встановлених Земельним кодексом України.
Члену підприємства, який побажав вийти з його складу, земельна ділянка надається із земель сільськогосподарських угідь підприємства, придатних для сільськогосподарського виробництва, в частині, що припадає на одного члена підприємства (частина 4 статті 10 зазначеного Закону).
З огляду на викладені норми, слід дійти висновку, що хоча колективне сільськогосподарське підприємство і визначалося як суб`єкт права власності, за яким може бути зареєстровано майно, у тому числі шляхом отримання державного акта на землю, однак власниками, яким належить це майно, є його члени, а розпорядження таким майном здійснюють загальні збори членів підприємства. 
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.07.2023 у справі № 906/987/21.
Указом Президента України № 720/95 від 08.08.1995 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі майна радгоспів. Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства відповідно до списку, який додається до державного акта на право колективної власності на землю.
Крім того, Указом Президента України № 1529/99 від 03.12.1999 «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки» надано доручення Кабінету Міністрів України, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, обласним та Севастопольській міській державним адміністраціям здійснити організаційні заходи щодо реформування протягом грудня 1999 - квітня 2000 року колективних сільськогосподарських підприємств на засадах приватної власності на землю та майно шляхом, зокрема:
- забезпечення всім членам колективних сільськогосподарських підприємств права вільного виходу з цих підприємств із земельними частками (паями) і майновими паями та створення на їх основі приватних (приватно-орендних) підприємств, селянських (фермерських) господарств, господарських товариств, сільськогосподарських кооперативів, інших суб`єктів господарювання, заснованих на
приватній власності (далі - приватні формування). Це право, гарантоване частиною другою статті 14 Конституції України, не може бути обмежено рішеннями загальних борів членів колективних сільськогосподарських підприємств або будь-якими іншими рішеннями;
- сприяння керівникам і спеціалістам колективних сільськогосподарських підприємств, що реформуються, у реорганізації зазначених підприємств і створенні на їх базі приватних формувань;
- запровадження обов`язкового укладання підприємствами, установами, організаціями, які використовують землю для сільськогосподарських потреб, договорів оренди земельної частки (паю), майнового паю з власниками цих часток, паїв з виплатою орендної плати у натуральній або грошовій формах.
Отже, землі колишнього КСП «Заповіт Ілліча» підлягли розпаюванню між його членами та могли бути передані лише в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку.
Зазначене встановлено рішенням Господарського суду Полтавської області від 19.02.2025 у справі № 917/1893/24.
Крім того, Велика палата Верховного Суду у постанові від 01.09.2020 у справі № 907/29/19 дійшла висновку, що за таких умов передання сільськогосподарських угідь від колективного сільськогосподарського підприємства до власності юридичної особи, землі якої не підлягають розпаюванню відповідно до вказаних указів, спричинило б порушення прав членів колективного сільськогосподарського підприємства на одержання відповідних земельних ділянок.
Верховний Суд у пункті 6.19 постанови від 19.07.2023 у справі № 906/987/21 дійшов висновку, що відповідно до статті 37 Цивільного кодексу УРСР, статті 31 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» розподіл між підприємствами - правонаступниками реорганізованого підприємства його майнових прав та зобов`язань оформлюється передавальним актом (балансом) - при злитті, приєднанні чи перетворенні підприємства. Правонаступник реорганізованого підприємства отримує за передавальним балансом його зобов`язання та майно під їх забезпечення.
Перелік майна, яке виділяється під забезпечення зобов`язань підприємства, визначається і затверджується вищим органом управління підприємства.
Згідно з протоколом загальних зборів уповноважених членів КСП «Заповіт Ілліча» № 2 від 25.01.2000, останній не містить інформації про землі, які перейшли до новоствореного ПАФ за винятком виділених членам КСП «Заповіт Ілліча» в натурі (на місцевості) земельних часток (паїв).
У постанові Верховного Суду від 13.09.2022 у справі № 925/461/21 зроблено висновок про те, що автоматичного переходу об`єктів права колективної власності у приватну власність у зв`язку зі змінами законодавства, якими визначено інші форми власності, ніж ті, що існували раніше, відповідне законодавство не передбачало; у контексті зазначеного необхідно враховувати правовий режим права колективної власності та права приватної власності, які є різними з огляду, зокрема на те, що майно у колективному підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам і право колективної власності здійснюють загальні збори членів підприємства (статті 7, 8 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство»), натомість право приватної власності, в цьому випадку юридичної особи здійснюється такою особою за своєю волею, незалежно від волі інших осіб та на власний розсуд (статті 316 - 319 Цивільного кодексу України (подібні висновки містяться і в постанові Верховного Суду від 20.12.2022 у справі № 924/250/19).
Отже, процес реформування аграрного сектора економіки, в силу наведених приписів законодавства, не передбачав можливість реєстрації права приватної власності на земельні ділянки, які належали реформованим КСП в порядку правонаступництва.
Така реєстрація суперечить Указу Президента України № 720/95 від 08.08.1995 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», Указу Президента України № 1529/99 від 03.12.1999 «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки», приписи яких
спрямовані саме на набуття у приватну власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення виключно членами таких підприємств та на запровадження обов`язкового укладання підприємствами, установами, організаціями, які використовують землю для сільськогосподарських потреб, договорів оренди земельної частки (паю), майнового паю з власниками цих часток, паїв з виплатою орендної плати у натуральній або грошовій формах.
Земельні ділянки колективних сільськогосподарських підприємств у випадку припинення колективного сільськогосподарського підприємства вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані та підлягають державній реєстрації за територіальними громадами на праві комунальної власності на підставі Закону України № 2498-VIII від 10.07.2018 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні».
Частиною першою статті 82 Земельного кодексу України передбачено, що юридичні особи (засновані громадянами України або юридичними особами України) можуть набувати у власність земельні ділянки для здійснення підприємницької діяльності у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно правовими угодами; б) внесення земельних ділянок її засновниками до статутного капіталу; в) прийняття спадщини; г) виникнення інших підстав, передбачених законом.
Згідно з частиною 2 статті 116 Земельного кодексу України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
При цьому, безоплатна передача земельних ділянок у власність юридичних осіб приватного права не передбачена вказаною статтею Земельного кодексу України.
Частиною 1 статті 127 Земельного кодексу України передбачено, що органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, здійснюють продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності або передають їх у користування (оренду, суперфіцій, емфітевзис) громадянам, юридичним особам та іноземним державам на підставах та в порядку, встановлених цим Кодексом.
Земельні ділянки державної чи комунальної власності продаються або передаються в користування (оренду, суперфіцій, емфітевзис) окремими лотами на конкурентних засадах (на земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (стаття 134 Земельного кодексу України).
Будь-які рішення про передачу в приватну власність ПАФ «Хлібороб» спірних земельних ділянок не приймалися.
Законодавство України не містило і не містить положень, якими передбачалося б автоматичне набуття права приватної власності на земельні ділянки, які перебували у колективній власності.
Стосовно реєстрації права приватної власності, суд встановив таке.
Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Відповідно до частини 2 статті 373 Цивільного кодексу України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.
Суб`єктами права власності на землю (земельну ділянку) є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади (частина 1 статті 374 вказаного Кодексу).
Аналізом Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що рішення про видачу документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, розташовану за межами населених пунктів, власникам земельних часток (паїв) приймають районні державні адміністрації. Документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку власникам земельних часток (паїв) є державний акт на право власності на земельну ділянку.
Відповідно до п. п. 9, 10 розділу VІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр», який набрав чинності з 01.01.2013, усі державні акти, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними, незалежно від наявності чи відсутності кадастрового номера. До 01.01.2013 державна реєстрація земельних ділянок, які передаються у власність із земель державної чи комунальної власності, здійснюється з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки. Реєстрація державних актів на право власності здійснюється у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі.
Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.
З 01.01.2013, у зв`язку з набранням чинності Закону України «Про Державний земельний кадастр» державні акти на право власності чи право постійного користування земельною ділянкою не видаються, а право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», шляхом внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Зазначене передбачено, також статтею 125 Земельного кодексу України, відповідно до якої право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (стаття 126 Земельного кодексу України).
Статтею 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.
Частинами 2, 4 статті 18 зазначеного закону визначено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Державна реєстрація прав на земельну ділянку проводиться виключно за наявності в Державному земельному кадастрі відомостей про зареєстровану земельну ділянку.
Для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на земельні ділянки, що здійснюється з відкриттям розділу в Державному реєстрі прав, державний реєстратор обов`язково використовує відомості з Державного земельного кадастру про наявність/відсутність зареєстрованих речових прав щодо відповідної земельної ділянки до 1 січня 2013 року.
Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі, зокрема, державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року.
Державна реєстрація права власності на земельну ділянку, набутого та оформленого в установленому порядку до 1 січня 2013 року, проводиться за умови наявності відповідних відомостей в Державному земельному кадастрі (частина 1 статті 29 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Державна реєстрація речових прав на земельну ділянку, набутих та оформлених в установленому порядку до 1 січня 2013 року, проводиться без подання заявником документа, на підставі якого набуто речове право, за умови наявності інформації про зареєстровану земельну ділянку в Державному земельному кадастрі, у тому числі перенесеної із Державного реєстру земель, документів, що відповідно до законодавства, яке діяло до 1 січня 2013 року, посвідчували право власності або право користування землею (земельними ділянками), а також книг записів (реєстрації) таких документів (частина 3 статті 29 Закону).
Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Заявником є власник, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло речове право, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав.
Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам (частина 4 статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Разом з тим, державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин наявності в особи права власності необхідно передусім встановити підставу, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.01.2020 у справі № 910/10987/18).
Крім того, відповідно до листа Міністерства юстиції України від 25.09.2025, на підставі наказу № 1819/7 від 05.09.2025, комісією проведено камеральну перевірку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державного реєстратора Шахворостівської сільської ради Миргородського району Полтавської області (виконавчого комітету Ромоданівської селищної ради Полтавської області) за результатами якої 25.09.2025 складено відповідний акт.
Під час перевірки встановлено, що за результатом розгляду заяви про державну реєстрацію права власності № 41372437 від 11.09.2020, поданої ПАФ «ХЛІБОРОБ», державним реєстратором Телеш Ю. В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 54054953 від 15.09.2020, на підставі якого відкрито розділ Державного реєстру прав № 2167859553232 на земельну ділянку з кадастровим номером 5323287500:00:006:0096 та внесено запис про право власності № 38174287 за ПАФ «Хлібороб».
Згідно з відомостями Державного реєстру прав до заяви додано: державний акт на право колективної власності на землю від 06.01.1996 серія ПЛ 24, виданий Слобідською сільською радою народних депутатів (далі - Державний акт); архівну довідку від 14.01.2010 № 6/01-16, видану Миргородською районною державною адміністрацією.
Державним реєстратором Телеш Ю. В. отримано відомості з Державного земельного кадастру від 11.09.2020 № 22813272 щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5323287500:00:006:0096 (далі - Відомості з ДЗК).
Крім того, за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію прав від 03.02.2025 № 64933617, поданої Мельником Олександром Івановичем в інтересах ПП «ХЛІБОРОБ», державним реєстратором Телеш Ю. В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 77023556 від 05.02.2025, на підставі якого відкрито розділ Державного реєстру прав № 3077891953232 на земельну ділянку з кадастровим номером 5323287500:00:004:0173, внесено запис про право власності № 58350584 за ПАФ «Хлібороб».
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», однією із засад державної реєстрації прав є внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених Законом.
Згідно з частиною 8 статті 18 вказаного Закону, державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.
Відповідно до пункту 40 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 (далі - Порядок № 1127), державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», іншими законами України та цим Порядком.
Пунктами 1, 2 частини 3 статті 10 Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та пунктом 12 Порядку № 1127 визначено, що державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав
та приймає відповідні рішення.
Державний реєстратор під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також відомості інших реєстрів (кадастрів),
автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав, у тому числі відомості, що містять персональні дані особи (пункт 4 частини 3 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Пунктом 3 частини 1 статті 2 зазначеного Закону передбачено, що у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав заявником є власник, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло, перейшло чи припинилося речове право, або уповноважені ними особи.
Крім того, згідно з частиною 5 статті 18 та пунктом 2 частини 4 статті 20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі якщо державна
реєстрація прав проводиться не у результаті вчинення нотаріальних дій або не на підставі документів, виданих (оформлених) органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, державний реєстратор обов`язково визначає обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб і цивільної правоздатності та дієздатності юридичних осіб, перевіряє повноваження представника фізичної або юридичної особи щодо вчинення дій, направлених на набуття, зміну чи припинення речових прав, обтяжень таких прав. Заява про проведення реєстраційних дій не приймається, зокрема, у разі якщо не встановлена особа заявника чи обсяг його повноважень на подання відповідної заяви.
Перевіркою встановлено, що державним реєстратором, при реєстрації права власності на земельну ділянку кадастровий номер 5323287500:00:006:0096, сформовано в Державному реєстрі прав заяву від імені ПАФ «ХЛІБОРОБ», не зазначивши у відомостях Державного реєстру прав відомості про уповноважену особу цієї юридичної особи, а саме інформацію про прізвище, ім`я, по батькові заявника, чим порушено вимоги, передбачені пунктом 6 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1141 від 26.10.2011 (далі – Порядок № 1141).
Крім того, відповідно до пункту 81 Порядку № 1127, державна реєстрація прав на земельні ділянки, речові права на які набуто до 01.01.2013, проводиться у порядку, передбаченому статтею 29 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Частиною 1 статті 29 якого передбачено, що державна реєстрація права власності на земельну ділянку, набутого та оформленого в установленому порядку до 01.01.2013, проводиться за умови наявності відповідних відомостей в Державному земельному кадастрі.
Згідно з відомостями Державного реєстру прав встановлено, що Державний акт видано на право колективної власності на землю колективному сільськогосподарському підприємству «Заповіт Ілліча» на земельну ділянку площею 2367,0 га.
Відповідно Відомостей з ДЗК, отриманих шляхом інформаційної взаємодії з Державного земельного кадастру, площі земельних ділянок щодо яких подано заяви складають 28,4937 га та 24 га. Отже, не можливо встановити, що зазначені земельні ділянки входять до складу земель площею 2367,0 га.
Разом з цим, згідно з інформацією у Відомостях з ДЗК право власності колективного сільськогосподарського підприємства «Заповіт Ілліча» на земельні ділянки з кадастровими номерами 5323287500:00:006:0096 та 5323287500:00:004:0173 не зареєстровано.
Відповідно до відомостей Державного реєстру прав, право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами 5323287500:00:006:0096 та 5323287500:00:004:0173 за ПАФ «ХЛІБОРОБ» було зареєстровано па підставі Державного акта на право колективної власності на землю, виданого колективному сільськогосподарському підприємству «Заповіт Ілліча», вже після набрання чинності змін до Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», а тому мають застосовуватись норми цього закону.
Водночас, реєстрація приватної форми власності на землю на підставі Державного акта на право колективної власності на землю не передбачена нормами чинного законодавства.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав може бути відмовлено у разі подання документів, які не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.
Необхідно зазначити, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав (абзац 1 частини 2 вказаної статті).
Отже, при проведенні реєстраційних дій державний реєстратор Телеш Ю. В. порушила вимоги статей 3, 10, 18, 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пунктів 6, 9, 12 Порядку № 1127, пункту 6 Порядку № 1141, оскільки не встановлено особу заявника та обсяг його повноважень, що є підставою для відмови у прийнятті та формуванні заяви про державну реєстрацію прав на земельну ділянку з кадастровим номером 5323287500:00:006:0096; проведено державну реєстрацію права власності на підставі документів, що не давали змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження на земельні ділянки з кадастровими номерами 5323287500:00:006:0096 та 5323287500:00:004:0173.
За результатами перевірки наказом Міністерства юстиції від 25.09.2025 тимчасово блоковано державному реєстратору Шахворостівської сільської ради Миргородського району Полтавської області (виконавчого комітету Ромоданівської селищної ради Полтавської області) Телеш Юлії Володимирівні доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 2 місяці.
Отже, державна реєстрація права приватної власності за ПАФ «Хлібороб» на земельні ділянки з кадастровими номерами 5323287500:00:006:0096 та 5323287500:00:004:0173 проведена з порушення вимог законодавства, на підставі документів, що не встановлюють та не підтверджують набуття права власності на них.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.
Відповідно до частин 1, 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
За змістом статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорення.
Відповідно до частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Відповідно до статті 378 Цивільного кодексу України, право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом.
Згідно зі статтею 387 Цивільного кодексу України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Цивільним кодексом України передбачені засади захисту права власності, зокрема право на витребування власником свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 Цивільного кодексу України).
Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово - правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.
Статтею 152 Земельного кодексу України встановлено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.
Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Враховуючи те, що земельні ділянки зареєстровані на праві приватної власності за ПАФ «Хлібороб» в порушення вимог земельного законодавства, норма статті 387 Цивільного кодексу України застосовується як підстава позову про повернення майна з чужого незаконного володіння, оскільки земля вибула з власності не з волі власника, за відсутності будь-яких рішень про передачу у приватну власність спірних земельних ділянок.
Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 02.03.2016 у справі №6-3090цс15, від 30.11.2016 у справі №6-2069цс16, від 02.02.2022 у справі №488/5413/14-ц, від 02.02.2022 у справі №202/3508/20, від 26.01.2022 у справі №488/2812/17, від 21.01.2022 у справі №308/334/20-ц, та у постанові Великої Палати Верховного Суду України від 12.06.2019 у справі №487/10128/14-ц.
Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно в установленому законом порядку. Факт володіння нерухомим майном може підтверджуватися, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно в установленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння).
Такі висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №653/1096/16-ц (провадження №14-181цс18, пункти 43, 89) і в подальшому системно впроваджені у практику Верховного Суду (ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.12.2019 у справі № 372/1684/14-ц).
Отже, особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно, є його володільцем. У випадку незаконного, без відповідної правової підстави заволодіння нею таким майном, право власності (включаючи права володіння, користування та розпорядження) насправді і далі належатиме іншій особі - власникові. Останній має право витребувати це майно з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності.
Повернення державі земельної ділянки, незаконно оформленої в приватну власність, переслідує легітимну мету – відновлення прав та інтересів територіальної громади щодо вільного володіння, користування та розпорядження своїм майном. Така мета відповідає загальним інтересам суспільства.
Такі висновки викладені в Постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц.
Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21, п.п. 61, 62, 70, 147) якщо земельною ділянкою неправомірно (на думку позивача, який вважає себе власником) заволодів відповідач, то віндикаційний позов відповідає належному способу захисту прав позивача: власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 Цивільного кодексу України).
Належним відповідачем за позовом про витребування від особи земельної ділянки є особа, за якою зареєстроване право власності на таку ділянку. При цьому суб`єкт, за яким зареєстроване право власності, визнається фактичним володільцем нерухомого майна (книжкове володіння відповідно до принципу реєстраційного підтвердження володіння нерухомим майном).
У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого володіння суд витребує це майно від відповідача, який незаконно ним володіє, на користь позбавленого володіння позивача-власника. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису (відомостей) про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем (постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (пункти 115, 116), від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц (п. 68)), незалежно від того, чи таке витребування відбувається у порядку віндикації (статті 387, 388 Цивільного кодексу України), чи у порядку, визначеному для повернення майна від особи, яка набула його за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (статті 1212 - 1215 Цивільного кодексу України), чи у порядку примусового виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України).
Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 466/8649/16-ц (пункти 84 - 87) звернуто увагу на те, що відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду, якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (пункт 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц).
Також, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.04.2023 у справі № 357/8277/19 (провадження № 14-65цс22) сформулювала правову позицію про те, що задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого володіння особи, за якою зареєстроване право власності, є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису (відомостей) про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем.
Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення – гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто, цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18 (пункт 63), від 21.09.2022 у справі № 908/976/19 (пункт 5.6) від 04.07.2023 у справі № 233/4365/18 (пункт 29)).
За таких обставин, належним способом захисту прав у цій справі відповідає позовна вимога саме про витребування спірних земельних ділянок з володіння ПАФ «Хлібороб» за яким зареєстровано право власності, що повністю узгоджується з наведеними висновками Верховного Суду.
Рішенням Господарського суду Полтавської області від 19.02.2025 у справі № 917/1893/24, відмовлено ПАФ «Хлібороб» у задоволенні позову до Миргородської міської ради, Приватного підприємства «ЛЗ-Транс» про визнання права приватної агрофірми «Хлібороб» на земельну ділянку. Під час розгляду справи суд встановив, що реорганізація КСП «Заповіт Ілліча» шляхом перетворення у ПАФ «Хлібороб» не відбувалася, оскільки 09.02.2000 проведено реєстрацію нового підприємства - ПАФ «Хлібороб». За таких обставин ПАФ «Хлібороб» не набуло статусу землекористувача чи статусу власника земельних ділянок КСП «Заповіт Ілліча».
Згідно зі статтею 75 Господарського процесуального кодексу України зазначене рішення має преюдиційне значення для цієї справи, оскільки встановлені в ньому обставини стосуються відсутності факту правонаступництва у ПАФ «Хлібороб» після КСП «Заповіт Ілліча» та відсутності у ПАФ «Хлібороб» правових підстав набуття права власності на земельні ділянки на підставі Державного акту серії ПЛ № 24 на право колективної власності на землю, виданого КСП «Заповіт Ілліча».
Проте під час прийняття рішення суд враховує таке.
У позовній заяві прокурор просить витребувати спірні земельні ділянки у власність Миргородської міської ради. Проте, аналізуючи правову природу земель колишнього КСП "Заповіт Ілліча", які були сформовані як нерозподілені земельні ділянки (або землі, що підлягали паюванню, але не були витребувані власниками сертифікатів), суд має враховувати спеціальне законодавче регулювання їх статусу.
Законом України № 3993-IX від 08.10.2024 (який набрав чинності 26.10.2024) було внесено зміни до Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), а також застосування адміністративної процедури у сфері земельних відносин" від 08.10.2024 N 3993-IX. Зокрема, у частині четвертій слова і цифри "до 1 січня 2025 року" замінено словами і цифрами "до 1 січня 2028 року".
Тобто, серед іншого, Законом передбачено продовження на 3 роки - до 1 січня 2028 року - строку оформлення невитребуваних земельних часток (паїв).
Відповідно до чинної редакції частини четвертої статті 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», у разі якщо до 1 січня 2028 року власник невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємець не оформив право власності на земельну ділянку, він вважається таким, що відмовився від одержання земельної ділянки.
Згідно з частиною п`ятою цієї ж статті, лише після 1 січня 2028 року така невитребувана земельна частка (пай) після формування її у земельну ділянку за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради (у разі необхідності формування) за заявою відповідної ради на підставі рішення суду передається у комунальну власність територіальної громади, на території якої вона розташована, у порядку визнання майна безхазяйним.
З огляду на викладене, до настання визначеної Законом дати (1 січня 2028 року) правовий режим цих земель є перехідним і обмеженим: вони перебувають в управлінні (розпорядженні) органу місцевого самоврядування, який наділений повноваженнями щодо їх формування, обліку та передачі в оренду, проте повне право комунальної власності щодо безумовного розпорядження ними як власним майном громади виникне лише у разі їх невитребування після 01.01.2028.
За змістом статті 387 Цивільного кодексу України, власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Водночас задоволення віндикаційного позову спрямоване на повернення майна у володіння особи, яка має законне право ним управляти та володіти.
Враховуючи, що станом на момент розгляду цієї справи строк для реалізації громадянами своїх прав на отримання паїв продовжено до 1 січня 2028 року, спірні земельні ділянки не можуть бути безповоротно витребувані безпосередньо "у власність" міської ради, оскільки це порушувало б потенційні майнові права законних власників сертифікатів (чи їх спадкоємців), гарантовані державою до 2028 року.
Водночас, оскільки право ПАФ «Хлібороб» на ці ділянки є незаконним, а право розпорядження та управління ними (до моменту витребування паїв або до настання 01.01.2028) в силу Закону належить виключно органу місцевого самоврядування, порушене право законного володільця має бути захищене шляхом витребування земельних ділянок на користь Миргородської міської територіальної громади в особі Миргородської міської ради (без передчасного зазначення статусу повної "приватної чи комунальної власності" на цьому етапі).
Таке формулювання забезпечує належний баланс інтересів, повертає ділянки під законний контроль та управління громади, припиняє незаконне володіння відповідача 1, але не блокує дію Закону України № 3993-IX щодо прав власників паїв до 2028 року.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість витребування спірних земельних ділянок на користь Миргородської міської територіальної громади в особі Миргородської міської ради.
За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідачів.
Керуючись статтями 129, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Витребувати з незаконного володіння Приватної агрофірми «Хлібороб» (село Слобідка, Миргородського району, Полтавської області, код ЄДРПОУ 03772571) Миргородській міській територіальній громаді в особі Миргородської міської ради (вул. Незалежності, 17, м. Миргород Полтавської області, код ЄДРПОУ 21051131) земельну ділянку кадастровий номер 5323287500:00:006:0096, площею 28,4937 га.

Витребувати з незаконного володіння Приватної агрофірми «Хлібороб» (село Слобідка, Миргородського району, Полтавська області, код ЄДРПОУ 03772571) Миргородській міській територіальній громаді в особі Миргородської міської ради (вул. Незалежності, 17, м. Миргород Полтавської області, код ЄДРПОУ 21051131) земельну ділянку кадастровий номер 5323287500:00:004:0173, площею 24 га.

В решті позову - відмовити. 

Стягнути з Приватної агрофірми «Хлібороб», село Слобідка, Миргородського району, Полтавська області, 37674, ЄДРПОУ 03772571 на користь Полтавської обласної прокуратури (код ЄДРПОУ 02910060, місцезнаходження: вул. 1100-річчя Полтави, 7, м. Полтава, р/р UA118201720343130001000006160, ДКСУ м. Київ) 4 314,79 грн судового збору.

Стягнути з Державного реєстратора виконавчого комітету Ромоданівської селищної ради (вул. Шевченка, 14 , с-ще Ромодан, Миргородського району Полтавської області, 37650, ЄДРПОУ 04381542) на користь Полтавської обласної прокуратури (код ЄДРПОУ 02910060, місцезнаходження: вул. 1100-річчя Полтави, 7, м. Полтава, р/р UA118201720343130001000006160, ДКСУ м. Київ) 4 314,79 грн судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Східного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 29.06.2026, у зв`язку з перебуванням судді у відпустці.

Суддя Дмитро СІРОШ