ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1705/26 Справа № 199/2690/26 	  	Суддя у 1-й інстанції - Машкіна Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Піскун  О. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

05 червня 2026 року м. Дніпро
Суддя Дніпровського апеляційного суду Піскун О. П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представниці потерпілого Тітової Марії Олегівни в інтересах потерпілого ОСОБА_1 на постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 08 травня 2026 року стосовно 
ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі — КУпАП),
за участю:    
особи, яка притягається до 
адміністративної відповідальності     ОСОБА_2 
представника потерпілого      Тітової М. О.
ВСТАНОВИВ:
Зміст оскарженого судового рішення.
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 594210 від 17.02.2026 водій ОСОБА_2 17.02.2026 о 17-10 годині, керуючи транспортним засобом «Chery», державний номерний знак НОМЕР_1 , в м. Дніпрі по вул. Янтарна, здійснював обгін на перехресті з вул. Івана Труби, в результаті чого допустив зіткнення з транспортним засобом «Mazda», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який повертав ліворуч, чим порушив п.14.6.а ПДР України. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 08 травня 2026 року провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, відносно ОСОБА_2 закрито на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Суд, мотивуючи вказану постанову суду, зазначив, що зі змісту протоколу про порушення про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 594210 від 17.02.2026 вбачається, що ОСОБА_2 інкриміновано порушення п. 14.6а ПДР України за обставин, що він здійснював обгін на перехресті, що призвело до зіткнення транспортних засобів. В той же час, згідно з висновком експертизи відповідно до показів ОСОБА_2 при заданому механізму ДТП він повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху, а з урахуванням показів ОСОБА_1 – відповідно до п.п. 10.1 та 14.2 б) Правил дорожнього руху. Тобто, зазначені в протоколі обставини, інкриміновані ОСОБА_2 не відповідають фактичним обставинам справи, встановленим шляхом проведення експертного дослідження.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі представниця потерпілого просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою притягнути ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накласти на нього стягнення в межах санкції вказаної статті.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вважає оскаржувану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки судом першої інстанції неповно з?ясовано обставини справи, неправильно оцінено наявні докази, неправильно застосовано норми матеріального права та зроблено помилковий висновок про відсутність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Вказує, що постанова суду обґрунтована виключно висновком експерта, який у дослідницькій частині висновку від 15.04.2026, вказав, що «згідно наявних в матеріалах справи фотознімках та відео, по вул. Янтарній нанесена дорожня розмітка 1.5 (переривчаста лінія), яка розділяє транспортні потоки протилежних напрямків і дозволяє виїжджати на зустрічну смугу. А дорожні знаки та дорожня розмітка, які б інформували про наближення до перехрестя по вул. Янтарній в напрямку руху автомобіля Chery - відсутні. Тому в даній дорожні обстановці водій автомобіля Chery ОСОБА_2 , не мав жодної інформації, що наближається до перехрестя і що обгін заборонений».
Однак, на думку представниці, наявне в матеріалах справи експертне дослідження не можна вважати належним і допустимим доказом невинуватості ОСОБА_2 . Експерт правильно зазначає, що з моменту зміни напрямку руху ліворуч автомобіля Mazda, для ОСОБА_2 виникла небезпека для руху і його дії мали бути регламентовані п. 12.3 ПДР (зменшити швидкість або повністю зупинитись). При цьому, як вбачається з пояснень самого ОСОБА_2 , (а.с. 3), він нібито застосовував екстрене гальмування, однак жодних відомостей про наявність слідів гальмування автомобіля під його керуванням матеріали справи не містять. В письмових поясненнях (а.с. 14) ОСОБА_2 вже навіть нічого не зазначає про вжиття ним заходів щодо зменшення швидкості або повної зупинки, фактично «перекладаючи» усю вину на ОСОБА_1 . Експерт безпідставно залишив поза увагою письмові пояснення ОСОБА_3 в частині того, що на вказаній ділянці дороги через забудівлю не можливо було візуально визначити перехрестя з вул. Івана Труби. Такі пояснення ОСОБА_2 свідчать про те, що він перебував в умовах обмеженої оглядовості. За таких умов, здійснюючи маневр обгону, ОСОБА_2 мав діяти з підвищеною уважністю та обережністю. Той факт, що на ділянці дороги були відсутні дорожні знаки чи розмітка, які б інформували про наближення до перехрестя, не свідчить про відсутність в діях ОСОБА_2 порушень ПДР України. (п. 2.3 б, п. 12.1 ПДР).
Звертає увагу, що об?єктивних даних, які б спростовували ствердження водія ОСОБА_1 , що він увімкнув лівий покажчик повороту завчасно, матеріали справи не містять, а ОСОБА_2 таку обставину не спростовано. Вказане свідчить про порушення ОСОБА_2 пункту 14.2. (б) ПДР України, тобто той факт, що перед початком обгону останній не переконався в тому, що водій транспортного засобу, який рухається попереду по тій самій смузі ( ОСОБА_1 ), не подав сигналу про намір повороту (перестроювання) ліворуч. Більше того, про факт зіткнення транспортних засобів на перехресті свідчить схема місця ДТП, підписана усіма учасниками події, в тому числі і самим ОСОБА_2 без будь-яких зауважень чи застережень. Тобто, у діях ОСОБА_2 вбачається категоричне порушення вимог не лише п. 14.6. (а), а й п.п. 2.3. (б), 12.1, 12.3.
Представниця апелянта не погоджується з твердження експерта, викладені ним на 6 сторінці висновку за використання словосполучення «по суміжній смузі руху» експерт фактично ототожнює маневр ОСОБА_2 з випередженням, однак, ОСОБА_2 не здійснював випередження, а виконував маневр обгону. Висновок судової автотехнічної експертизи №CE-19/104-26/10266-ІT від 15.04.2026 не відповідає вимогам повноти, об?єктивності та всебічності дослідження, передбаченим законодавством України, та не враховує всіх наявних у матеріалах справи об?єктивних доказів.
Позиції учасників апеляційного розгляду.
В судовому засідання представник потерпілого просила розгляд апеляційної скарги проводити без потерпілого ОСОБА_1 , підтримала апеляційну скаргу та з підстав, викладених в апеляційній скарзі просила її задовольнити, постанову суду скасувати та постановити нову, якою ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КупАП. 
ОСОБА_2 заперечував проти задоволення скарги представника потерпілого та просив залишити її без задоволення, а постанову місцевого суду без змін.
Мотиви апеляційного суду. 
Відповідно до змісту ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
З аналізу ст. ст. 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався в повному обсязі, а доводи апеляційної скарги є необґрунтованими і спростовуються матеріалами справи. 
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, працівником поліції в провину ОСОБА_2 ставиться порушення п. 14.6а ПДР України, у якому зазначено, що обгін на перехресті заборонено. 
Разом з тим судом першої інстанції обґрунтовано враховано висновок судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/104-26/10266-ІТ від 15.04.2026 року, згідно з яким експертом встановлено наявність двох можливих механізмів розвитку дорожньо-транспортної пригоди, що ґрунтуються на взаємовиключних поясненнях її учасників.
Висновок експерта № СЕ-19/104-26/10266-ІТ від 15.04.2026 року є належним та допустимим доказом у розумінні ст.251 КУпАП, складеним уповноваженим судовим експертом у межах поставлених судом питань.
Зі змісту висновку вбачається, що експертом досліджено всі надані матеріали справи, зокрема протокол про адміністративне правопорушення, схему місця ДТП, письмові пояснення учасників пригоди, фотоматеріали.
З матеріалів експертизи вбачається, що за напрямком руху автомобіля Chery під керуванням ОСОБА_2 дорожні знаки та дорожня розмітка, які б інформували водія про наближення до перехрестя та заборону обгону, були відсутні. Експерт дійшов висновку про неможливість оцінити дії ОСОБА_2 в частині виконання обгону виключно через призму порушення вимог п.14.6 а) ПДР України.
Крім того, за одним із досліджених варіантів механізму пригоди експерт зазначив, що для встановлення причинного зв`язку між діями ОСОБА_2 та настанням ДТП відсутні необхідні вихідні дані, а тому надати категоричний висновок щодо невідповідності його дій вимогам ПДР та причинного зв`язку з настанням пригоди не є можливим.
Доводи апеляційної скарги про те, що схема місця ДТП беззаперечно підтверджує винуватість ОСОБА_2 , апеляційний суд відхиляє.
Сама по собі схема місця дорожньо-транспортної пригоди підтверджує місце контакту транспортних засобів та дорожню обстановку, однак не усуває суперечностей щодо механізму розвитку ДТП, не спростовує висновків судової експертизи та не доводить поза розумним сумнівом наявність у діях особи саме того порушення Правил дорожнього руху, яке зазначене в протоколі про адміністративне правопорушення.
Також не можуть бути прийняті доводи апеляційної скарги щодо необхідності переоцінки експертного висновку.
Зміст апеляційної скарги фактично зводиться до незгоди з висновками експерта та надання переваги доказам, які підтверджують позицію потерпілого. При цьому будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростовували висновок судової експертизи або свідчили про його неповноту чи необґрунтованість, стороною скаржника не надано.
Апеляційний суд також враховує, що суд першої інстанції обґрунтовано зазначив про неможливість самостійної зміни фабули адміністративного правопорушення та виходу за межі обвинувачення, сформульованого у протоколі про адміністративне правопорушення.
Суд при розгляді справи пов`язаний фактичними обставинами та правовою кваліфікацією, зазначеними у протоколі, і не може перебирати на себе функції сторони обвинувачення.
Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 інкриміновано виключно порушення п.14.6 а) Правил дорожнього руху України — обгін на перехресті.
Разом із тим висновком експерта не підтверджено можливості однозначного встановлення причинного зв`язку між таким порушенням та настанням дорожньо-транспортної пригоди, а за окремими варіантами розвитку події експерт взагалі вказав на неможливість надання категоричного висновку через недостатність вихідних даних.
Тому доводи апеляційної скарги фактично спрямовані на переоцінку доказів та пропонують суду апеляційної інстанції самостійно сформувати іншу версію обставин події, ніж та, яка була покладена в основу протоколу про адміністративне правопорушення.
Апеляційний суд не може погодитися з такими доводами.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини та правових позицій Верховного Суду, усі сумніви щодо доведеності вини особи підлягають тлумаченню на її користь.
Отже, при розгляді справи порушень вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які були б підставою для скасування постанови судді та винесення нової постанови апеляційним переглядом не встановлено.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представниці потерпілого Тітової Марії Олегівни в інтересах потерпілого ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 08 травня 2026 року стосовно ОСОБА_2 за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя        О. П. Піскун