УХВАЛА

04 червня 2026 року
м. Київ

справа № 686/4154/26

провадження № 61-6931ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Луспеника Д. Д.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 лютого 2026 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 14 квітня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна, представник відповідача Верховний Суд, про відшкодування моральної шкоди, 

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна, представник відповідач Верховний Суд, про відшкодування моральної шкоди у розмірі 3 000 000 000 000 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані незгодою позивача з рішеннями Хмельницького апеляційного суду, які, на думку позивача, є незаконними, постановленими незаконним складом суду та такими, що завдали йому моральної шкоди. 

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 лютого 2026 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна, представник відповідач Верховний Суд, про відшкодування моральної шкоди.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 14 квітня 2026 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 лютого 2026 року залишено без змін.
У травні 2026 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 лютого 2026 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 14 квітня 2026 року, в якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
У касаційній скарзі заявник посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України та зазначає про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права. Зокрема, заявник вказує на незаконність складу суду, відсутність належного нормативного регулювання функціонування Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, порушення його права на доступ до правосуддя та необхідність відшкодування моральної шкоди.
Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 

Як визначено у пункті 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (стаття 16 ЦК України).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частинами першою, другою, п`ятою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України передбачено, що у разі оскарження ухвали, якою не закінчено розгляд справи, суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Такими вимогами процесуального закону визначено, що відкриття касаційного провадження не є безумовним наслідком подання касаційної скарги, а здійснюється лише за наявності доводів, які свідчать про можливе неправильне застосування судами норм права.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, яку, на його думку, завдано рішеннями Хмельницького апеляційного суду під час здійснення правосуддя.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що заявлені вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки фактично зводяться до оскарження процесуальної діяльності суду та ухвалених ним судових рішень поза межами встановленого процесуального порядку.
Верховний Суд погоджується із висновками судів попередніх інстанцій.
Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами.
Згідно із частинами першою та третьою статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди здійснюють правосуддя на засадах верховенства права та є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб забороняються та тягнуть відповідальність, установлену законом.
Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституція України).
Відповідно до частини одинадцятої статті 49 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» за шкоду, завдану судом, відповідає держава на підставах та в порядку, встановлених законом.
Згідно із пунктом 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду 
в порядку цивільного судочинства.
Велика Палата Верховного Суду у постановах від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц, від 13 березня 2019 року у справі № 462/32/17, від 20 березня 2019 року у справі № 295/7631/17, від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц дійшла висновку, що суди та судді не можуть бути відповідачами у справах щодо оскарження їхніх процесуальних дій, бездіяльності або судових рішень, ухвалених під час розгляду інших справ, а всі процесуальні порушення можуть бути перевірені лише у межах тієї справи, в якій вони були допущені, шляхом апеляційного чи касаційного перегляду.
Оскарження вчинення або невчинення судом (суддею) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду.
Отже, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 186 ЦПК України, для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заявлені позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.
Доводи касаційної скарги про незаконний склад суду, відсутність належного нормативного регулювання функціонування Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи та порушення порядку автоматизованого розподілу справ не спростовують правильності висновків судів попередніх інстанцій.
Такі доводи мають загальний характер, не містять посилань на конкретні обставини порушення порядку визначення складу суду саме у цій справі та фактично зводяться до незгоди заявника з ухваленими судовими рішеннями.
Крім того, навіть наведені заявником обставини не змінюють правової природи заявленого спору та не спростовують висновку судів про неможливість розгляду позовних вимог у порядку цивільного судочинства.
Посилання заявника на правові висновки Великої Палати Верховного Суду щодо ефективного способу захисту права та можливості відшкодування шкоди є безпідставними, оскільки наведені висновки стосуються спорів, які підлягають судовому розгляду, та не скасовують встановленої законом заборони на оскарження процесуальної діяльності суду шляхом пред`явлення окремого позову.
Відповідно до статей 167, 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через відповідні органи державної влади у межах їхньої компетенції.
За змістом статей 48, 58 ЦПК України держава бере участь у справі через відповідний орган державної влади, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах.
Водночас суд не наділений повноваженнями представляти державу у спорах про відшкодування шкоди, завданої під час здійснення правосуддя, що також правильно враховано судами попередніх інстанцій.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 711/2652/17 зазначила, що відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої під час здійснення правосуддя, може бути лише держава, а не суд чи суддя, які здійснюють правосуддя від імені держави.
Інші доводи касаційної скарги містять суб`єктивну оцінку заявником діяльності судів, емоційні судження та власне тлумачення норм права, однак не свідчать про неправильне застосування судами норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За таких обставин касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені у ній доводи не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваних судових рішень.
Частиною шостою статті 394 ЦПК України визначено, що ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

На підставі викладеного Верховний Суд дійшов висновку про наявність передбачених частиною четвертою статті 394 ЦПК України підстав для визнання касаційної скарги ОСОБА_1 необґрунтованою та відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 лютого 2026 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 14 квітня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна, представник відповідача Верховний Суд, про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Р. А. Лідовець

І. Ю. Гулейков

Д. Д. Луспеник