Справа № 725/12262/25
Провадження № 2/727/1255/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2026 року м. Чернівці 
Шевченківський районний суд м. Чернівців в складі: 
головуючого судді Дубець О.С. 
за участю секретаря судового засідання Чебуришкіної Н.Ю., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Шевченківського районного суду м. Чернівців за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Зміст позовних вимог та процесуальні дії вчинені в ході справи
ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до Чернівецького районного суду м. Чернівців із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором. Ціна позову становить 138107,93 грн. Також позивач просить стягнути з відповідачки судові витрати, які складаються з 3028,00 грн судового збору.
Ухвалою Чернівецького районного суду м. Чернівців від 02 січня 2026 року справу передано за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Чернівців
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівців від 09 лютого 2026 року відкрито провадження у справі. Суд вирішив розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 
Відповідачці наданий строк для подання заперечення щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та надання відзиву на позовну заяву.
Заперечення щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від відповідачки не надійшло.
Від представника відповідачки – адвокатки Роскрут В.В. – надійшов відзив на позовну заяву, в якому адвокатка просила задовольнити частково позовні вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», а саме: стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № Z62.00118.003929809 від 10.05.2018 у розмірі 48339,49 грн, яка складається з: 45580,65 грн – заборгованість за тілом кредиту та 2758,84 грн – заборгованість за відсотками, а також стягнути судовий збір в сумі 1059,80 грн. В іншій частині позовних вимог просила відмовити.
Представник позивача — адвокатка Пер`ян А.А. - подала відповідь на відзив в якій просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 
В судове засідання учасники справи не з`явились. У відповідності до частини 3 статті 211 ЦПК України скористались своїм правом та заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності до частини 2 статті 247 ЦПК, постановив здійснювати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних у справі доказів.
У відповідності до частини 1 статті 244 ЦПК України судом в судовому засіданні 29 травня 2026 року відкладено ухвалення та проголошення судового рішення до 02 червня 2026 року.

Стислий виклад позиції учасників справи
Позовні вимоги Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»» (далі – ТОВ «ФК «ЄАПБ»») обґрунтовані такими доводами.
10.05.2018 між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № Z62.00118.003929809 у вигляді електронного документа.
07.07.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» був укладений Договір факторингу № 07072023, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № Z62.00118.003929809.
Відповідно до Реєстру боржників № 4 до Договору факторингу, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № Z62.00118.003929809 від 10.05.2018 у сумі 124472,95 грн, з яких: 45580,65 грн — заборгованість за тілом кредиту; 78892,30 грн — заборгованість за відсотками. 
Крім того, 10.05.2018 між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № С-118-006474-18-980 у вигляді електронного документа.
17.11.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» був укладений Договір факторингу № 17112023, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № С-118-006474-18-980.
Відповідно до Реєстру боржників № 2 до Договору факторингу, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № С-118-006474-18-980 від 10.05.2018 у сумі 13634,98 грн, з яких: 5000,00 грн — заборгованість за тілом кредиту; 8634,98 грн — заборгованість за відсотками. 
Відповідачка свої зобов`язання за кредитними договорами належним чином не виконала. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідачки остання також не здійснила платежів для погашення існуючої заборгованості на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ».
Таким чином, у зв`язку із порушенням відповідачкою умов кредитних договорів, а також відповідно до статей 509, 526, 1054 ЦК України ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулось до суду із вказаним позовом.
Представник відповідачки – адвокат Роскрут В.В. - подала відзив, в якому зазначила таке. Так, представниця вважає, що умови кредитного договору № Z62.00118.003929809 від 10.05.2018 щодо сплати комісії (плати за обслуговування кредиту) є нікчемними, оскільки фактично такі платежі включені до процентів за користування кредитом та не відповідають вимогам Закону України «Про споживче кредитування». Зазначила, що позивачем заявлено до стягнення 45580,65 грн заборгованості за тілом кредиту та 78892,30 грн заборгованості за відсотками, при цьому до складу процентів включено плату за обслуговування кредиту у сумі 15435,41 грн. Також у відзиві зазначено, що згідно із графіком платежів загальна сума процентів за користування кредитом становила 23567,69 грн, з яких відповідачкою фактично сплачено 5373,44 грн відсотків та 15435,41 грн плати за обслуговування кредиту, які, на думку відповідачки, підлягають зарахуванню в рахунок погашення основного боргу та процентів.
Крім того, представниця відповідачки заперечувала проти стягнення заборгованості за Угодою про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки № С-118-006474-18-980 за період з 10.05.2018, посилаючись на недоведеність позивачем факту укладення додаткових угод, а також розміру заборгованості у сумі 5000,00 грн основного боргу та 8634,98 грн процентів.
Враховуючи викладене, відповідачка просила позов задовольнити частково та стягнути заборгованість за кредитним договором № Z62.00118.003929809 від 10.05.2018 у розмірі 48339,49 грн, з яких: 45580,65 грн — заборгованість за тілом кредиту; 2758,84 грн — заборгованість за відсотками, а в іншій частині позову відмовити.
Представник позивача – адвокатка Пер`ян А.А. - у відповіді на відзив зазначила, що доводи відповідачки є безпідставними та необґрунтованими, а заявлена заборгованість нарахована відповідно до умов кредитних договорів.
Представниця позивача вказала, що при укладенні кредитних договорів відповідачка погодилася з усіма їх умовами, зокрема щодо порядку нарахування відсотків, строків повернення кредиту та плати за користування кредитними коштами. Також зазначила, що відповідачка не висловлювала заперечень щодо змісту договорів під час їх укладення, а самі договори були підписані електронним підписом одноразовим ідентифікатором. 
Щодо доводів відповідачки про відсутність додаткової угоди до договору кредитної лінії, то представниця позивача зазначила, що посилання у виписці на додаткову угоду № С-118-006474-18-980 від 10.05.2018 є тотожним угоді про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки від 10.05.2018, копію якої долучено до матеріалів справи, а окрема додаткова угода між сторонами не укладалась. 

ІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин, встановлені судом
Дослідивши докази по справі судом встановлені такі фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. 
Судом встановлено, що 10.05.2018 між АТ «Ідея Банк» (далі – Позикодавець) та ОСОБА_1 (далі – Позичальник) був укладений кредитний договір № Z62.00118.003929809 (далі – Договір), в електронній формі. 
За умовами кредитного договору відповідачка отримала кредит на поточні потреби в розмірі 47670,00 грн, включаючи витрати на страховий платіж, та зобов`язалась повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) (п. 1.1. договору).
Відповідно до п. 1.2. Договору, кредит надається строком на 60 місяців, шляхом зарахування на банківський поточний рахунок Позичальника.
Відповідно до п. 1.3. Договору, за користування кредитом Позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 5,5 %.
Відповідно до п. 1.4. Договору, станом на день укладення договору змінна частина ставки становить 9,5 %, разом із маржею банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 15 %.
Відповідно до п. 1.13 Договору Банк відкриває Позичальнику банківський поточний рахунок № НОМЕР_1 у гривні в рамках пакету послуг «2620_Стартовий_ПР», що обслуговується на умовах договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.
Відповідно до п. 6.1 Договору сторони погодили розмір щомісячних внесків, наведений в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача, який становить 2572,11 грн щомісяця та включає в себе платежі по: погашення суми кредиту, проценти за користування кредитом та плату з обслуговування. На кінець періоду загальні витрати по кредиту становлять 154326,53 грн та складаються з: сума кредиту – 47670,00 грн; проценти за користування кредитом – 23567,69 грн та плата за обслуговування – 83088,84 грн. 
10.05.2018 ОСОБА_1 підписала Паспорт споживчого кредиту – Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартизована форма_ відповідно до якого відповідачка погодилась з тим, що розмір кредиту становить 47670,00 грн, тип кредиту – кредит, строк кредитування – 60 місяців, мета отримання кредиту – поточні потреби, процента ставка – 15%, плата за обслуговування кредитної заборгованості – 3% щомісячно від початкової суми кредиту. 
10.05.2028 між ПрАТ «Страхова компанія «Уніка Життя»» та ОСОБА_1 був укладений Договір добровільного страхування життя № Z62.00118.003929809 відповідно до умов якого ОСОБА_1 застрахувала своє життя, в тому числі за страховим ризиком - Страхова виплата здійснюється у розмірі заборгованості Страхувальника за Кредитним договором № Z62.00118.003929809, укладеним між Страхувальником та Вигодонабувачем (АТ «Ідея Банк»), розмір страхового платежу становить 6217,83 грн.
Кредитний договір № Z62.00118.003929809 від 10.05.2018, Паспорт споживчого кредиту та Договір добровільного страхування життя № Z62.00118.003929809 від 10.05.2018 підписані відповідачкою шляхом проставляння власноручного підпису, з боку позивача – шляхом використання аналогу власноручного підпису та відтиску печатки Банку від 16 вересня 2015 року, яка розміщена на сайті Банку за електронною адресою: www.ideabank.ua.
Відповідно до ордера-розпорядження № 1 про видачу кредиту від 10.05.2018 АТ «Ідея Банк» видало ОСОБА_1 кредит на підставі договору № Z62.00118.003929809 від 10.05.2018 в сумі 41452,17 грн. 
Відповідно до довідки-розрахунку, складеної АТ «Ідея Банк», заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № Z62.00118.003929809 від 10.05.2018 станом на 07.07.2023 становить: 124472,95 грн, з яких: 45580,65 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 78892,30 грн - сума заборгованості за відсотками.
07.07.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» був укладений Договір факторингу № 07072023, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право грошової вимоги до Відповідачки за кредитним договором № Z62.00118.003929809.
Згідно з п.2.1. договору факторингу, за цим договором АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ», а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах, визначених цим договором.
Відповідно до п. 2.2. договору факторингу, права вимоги, які АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за цим договором, відступаються в розмірі заборгованості боржників перед АТ «Ідея Банк» та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді в день укладання цього договору .
Відповідно до Реєстру боржників № 4 до Договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № Z62.00118.003929809 від 10.05.2018 в сумі 124472,95 грн, з яких: 45580,65 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 78892,30 грн - сума заборгованості за відсотками.
Також судом встановлено, що 10.05.2018 між АТ «Ідея Банк» (далі -Банк) та ОСОБА_1 (далі – Клієнт) була укладена Угода С-118-006474-18-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки (далі – Угода). 
Відповідно до п. 2 Угоди Банк відкриває Клієнту поточний рахунок № НОМЕР_2 у валюті гривня (надалі - Рахунок), операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу, що буде використовуватись в рамках Угоди та Договору, у тому числі для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням електронного платіжного засобу, та випускає Клієнту міжнародну платіжну картку MasterCard (надалі - Кредитна картка).
Згідно з п. 3. Угоди Банк надає Клієнту кредит шляхом встановлення відновлюваної Кредитної лінії по поточному рахунку (надалі - Кредитна пінія та/або Кредит) на таких умовах.
Відповідно до п. 3.1 Угоди - максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200000,00 грн.
Відповідно до п. 3.2 Угоди - ліміт Кредитної лінії, доступний Клієнту на момент укладення Угоди, становить 5000,00 грн. Враховуючи, що зобов`язання Банку щодо встановлення ліміту Кредитної лінії є для нього відкличними та без ризикованими, визначення суми Кредитної лінії, що може бути доступна Клієнту, протягом строку дії відновлювальної Кредитної лінії, здійснюється Банком в межах встановленого Угодою максимального Кредитного ліміту без будь-яких обмежень.
Відповідно до п. 3.3 Угоди, процентна ставка за користування коштами Кредитної лінії становить 48,00 % річних.
Відповідно до п. 4 Угоди, повернення заборгованості та сплата відсотків за користування Кредитною лінією та / або інших платежів за Угодою та Договором, в тому числі черговість погашення вимог Банку, здійснюватимуться згідно умов Договору, а також відповідно до Тарифів, які розміщені на сайті Банку за адресою www.Ideabank.ua. Підписанням Угоди Клієнт підтверджує, що ознайомлений з паспортом споживчого кредиту, реальною річною процентною ставкою та з загальною вартістю кредитної лінії, які зазначені в пункті 5.11 цієї Угоди.
Угода С-118-006474-18-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки від 10.05.2018 та Паспорт споживчого кредиту підписані відповідачкою шляхом проставляння власноручного підпису, з боку позивача – шляхом використання аналогу власноручного підпису та відтиску печатки Банку від 16 вересня 2015 року, яка розміщена на сайті Банку за електронною адресою: www.ideabank.ua.
Відповідно до виписки по рахунку № НОМЕР_3 за період з 10.05.2018 по 17.11.2023 по Клієнту – ОСОБА_1 , за вказаний період обіг коштів був здійснений на загальну суму 24123,13 грн. Як вбачається з даної виписки, ОСОБА_1 активно користувалась кредитними коштами в межах кредитної ліні – траншами згідно з Додатковою угодою № С-118-006474-18-980 від 10.05.2018 по Кредитного договору № С-118-006474-18-980 від 10.05.2018.
Відповідно до довідки-розрахунку, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № С-118-006474-18-980 від 10.05.2018 станом на 17.11.2023 становить: 13634,98 грн, з яких: 5000,00 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 8634,98 грн - сума заборгованості за відсотками.
17.11.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» був укладений Договір факторингу № 17112023, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право грошової вимоги до Відповідача за кредитним договором № С-118-006474-18-980.
Відповідно до Реєстру боржників №2 до Договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № С-118-006474-18-980 від 10.05.2018 в сумі 13634,98 грн, з яких: 5000,00 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 8634,98 грн - сума заборгованості за відсотками. 
З урахуванням наведеного судом встановлено, що предметом даного позову є стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості по отриманому та неповернутому кредиту, процентам за користування отриманими коштами та платою за обслуговування кредитної заборгованості. 

Релевантні джерела права й акти, їх застосування та позиція суду
Відповідно до положень статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Щодо укладення кредитних договорів в електронному вигляді 
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Частина друга статті 639 ЦК України визначає, що якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Судом встановлено, що кредитні договори, які є предметом даного позову, та за якими позичальником є ОСОБА_1 , укладені шляхом проставляння відповідачкою власноручного на договорах підпису, з боку позивача – шляхом використання аналогу власноручного підпису та відтиску печатки Банку від 16 вересня 2015 року, яка розміщена на сайті Банку за електронною адресою: www.ideabank.ua.
Матеріалами справи підтверджується, що відповідачка погодилась із умовами кредитування, порядком використання аналога власноручного підпису та умовами укладення електронного договору.
Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вказаний кредитний договір вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цих договорів у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.
Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачкою таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суду постановах від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18; від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19; від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19 і від 16 грудня 2020 року у справі 561/77/19.

Щодо стягнення суми заборгованості 
У частині першій статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. 
Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти 
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. 
У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. 
Відповідно до пункту 1 статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні послуги», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.
Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг.
За положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 
Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. 
Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. 
Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18. 

Судом встановлено, що 10.05.2018 між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № Z62.00118.003929809, відповідно до умов якого відповідачці був наданий кредит в розмірі 47670,00 грн, включаючи витрати на страховий платіж, строком на 60 місяців зі сплатою фіксованої процентної ставки в розмірі 15 % річних.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № Z62.00118.003929809 від 10.05.2018 станом на 07.07.2023 становить: 124472,95 грн, з яких: 45580,65 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 78892,30 грн - сума заборгованості за відсотками.
Разом з тим, суд погоджується із запереченнями відповідачки з приводу того, що наведена сума заборгованості за відсотками в розмірі 78892,30 грн приховано включає в себе нараховану банком плату за обслуговування кредитної заборгованості, оскільки відповідно до Таблиці обчислення загальної вартості кредиту(п. 6.1 Договору № Z62.00118.003929809 від 10.05.2018) загальна сума процентів за користування кредитом за весь період строку кредитування становить 23567,69 грн, що є значно менше заявленої позивачем суми заборгованості за процентами. 
Так, судом встановлено, що відповідно до умов Договору № Z62.00118.003929809 від 10.05.2018 АТ «Ідея Банк» здійснює нарахування плати за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі – 3% щомісячно від початкової суми кредиту. 
Надаючи правову оцінку нарахуванню банком плати за обслуговування кредиту, суд виходить з такого. 
Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 15, частина 1 статті 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої удової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22)).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23)).
У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ.
Недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року в справі № 761/26815/17 (провадження № 61-16353сво18)).
Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав взагалі) (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 21 грудня 2021 року в справі № 148/2112/19 (провадження № 61-18061св20)).
В ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного.
Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина 3 статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов).
Натомість нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина 2 статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.
Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.
Нікчемний правочин (частина 2 статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу / набуття / зміни / встановлення / припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2023 у справі № 359/12165/14-ц (провадження № 61-13417св21)).
Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах.
Тлумачення частини 1 статті 203 ЦК України свідчить, що під змістом правочину розуміється сукупність умов, викладених в ньому. Зміст правочину, в першу чергу, має відповідати вимогам актів цивільного законодавства, перелічених в статті 4 ЦК України. Втім більшість законодавчих актів носять комплексний характер, і в них поряд із приватно-правовими можуть міститися норми різноманітної галузевої приналежності. За такої ситуації необхідно вести мову про те, що зміст правочину має не суперечити вимогам, встановленим у приватно-правовій нормі, хоча б вона містилася в будь-якому нормативно-правовому акті, а не лише акті цивільного законодавства. Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2022 року в справі № 613/1436/17 (провадження № 61-17583св20)).
Як зазначалось вище, у частині 1 статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини 1, 2 статті 633 ЦК України).
Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина 1 статті 634 ЦК України).
Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 11 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування»).
Тобто, споживчим є будь-який кредит наданий споживачу для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит (частини 1,2 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»).
Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (частина 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року у справі №740/3852/19 (провадження № 61-7745св21) зазначено, що: «відповідно до частини другої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Однак, у випадку невизнання іншою стороною такої недійсності правочину в силу закону та за наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності може бути пред`явлена до суду окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У такому разі суд своїм рішенням не визнає правочин недійсним, а лише підтверджує його недійсність у силу закону у зв`язку з її оспоренням та невизнанням іншими особами. Такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) зазначено, що:
«31.14. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
31.15. Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».
31.16. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
31.17. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
31.18. Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
31.19. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит(далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
31.20. Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, -щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
31.22. Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
31.23. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
31.29. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
32.8. Враховуючи те, що позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, Велика Палата дійшла висновку про те, що положення пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк», щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.
33.5. Отже, якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити cпip по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення.».
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «… у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
При цьому в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування).
Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».».
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
У даній справі встановлено, що в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачці та за які банком встановлена щомісячна плата за обслуговування кредитної заборгованості, АТ «Ідея Банк» не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, а тому суд доходить висновку, що положення кредитного договору № Z62.00118.003929809 від 10.05.2018 щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 січня 2024 року в справі 727/5461/23, від 09 жовтня 2024 року в справі 582/202/22.
У зазначеній постанові Верховний Суд звернув увагу на те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Оскільки плата за обслуговування кредиту нараховувалася неправомірно, кошти, які були зараховані банком як плата за обслуговування кредиту, сплачувалися відповідачкою на погашення кредитної заборгованості, а тому повинні зараховуватися банком на погашення заборгованості за тілом та відсотками за користування кредитними коштами.
З наданого відповідачкою розрахунку заборгованості вбачається, що відповідно до наявної в справі банківської виписки від 07.07.2023, ОСОБА_1 були внесені платежі у рахунок погашення плати за обслуговування кредиту у розмірі 15435,41 грн, а також - на погашення тіла кредиту банком зараховано 2089,35 грн, та відсотків за користування кредитом - 5373,44 грн.
За цих обставин, сума коштів, зарахованих банком на погашення плати за обслуговування кредиту у розмірі 15435,51 грн мала бути зарахована в рахунок погашення як тіла кредиту, так і відсотків за користування кредитними коштами. 
У зв`язку із нікчемністю умов договору щодо плати за обслуговування кредиту, та сплачених кошти в розмірі 15435,51 грн, заборгованість за кредитним договором підлягає перерахуванню, шляхом зменшення її на суму платежів, які вносились ОСОБА_1 та були безпідставно зараховані кредитодавцем на погашення плати за обслуговування кредиту.
З огляду на наведене заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № Z62.00118.003929809 від 10.05.2018 становить 48339,49 грн: 45580,65 грн - заборгованість за тілом кредиту та 2758,84 грн - заборгованість за відсотками (23567,69 грн (розмір процентів за користування кредитом відповідно до графіку щомісячних платежів за ввесь період кредитування) - 5373,44 грн (сплачені відсотки відповідно виписки від 07.07.2023) - 15435,41 грн (грошові кошти сплачені на обслуговування кредиту).

Судом також встановлено, що 10.05.2018 між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 була укладена Угода С-118-006474-18-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки, відповідно до умов якого відповідачці була відкрита кредитна лінія з лімітом в 5000,00 грн на момент відкриття та зі сплатою процентної ставка за користування коштами Кредитної лінії, що становить 48,00 % річних. Відповідно до умов даної Угоди відповідачці був відкритий поточний рахунок № НОМЕР_2 у валюті гривня та випущена міжнародна платіжна картка MasterCard.
На підтвердження виконання банком свого обов`язку за кредитним договором позивачем надана виписка по рахунку ОСОБА_1 від 17.11.2023, відкритому в АТ «Ідея Банк» згідно з Договором № С-118-006474-18-980 за період з 10.05.2018 до 17.11.2023, яка підтверджує видачу кредитних коштів та користування ними.
Відповідно до виписки по рахунку № НОМЕР_3 за період з 10.05.2018 по 17.11.2023 по Клієнту – ОСОБА_1 , за вказаний період обіг коштів був здійснений на загальну суму 24123,13 грн. Як вбачається з даної виписки, ОСОБА_1 активно користувалась кредитними коштами в межах кредитної ліні – траншами згідно з Додатковою угодою № С-118-006474-18-980 від 10.05.2018 по Кредитного договору № С-118-006474-18-980 від 10.05.2018.
Відповідно до довідки-розрахунку, заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № С-118-006474-18-980 від 10.05.2018 станом на 17.11.2023 становить: 13634,98 грн, з яких: 5000,00 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 8634,98 грн - сума заборгованості за відсотками.
Разом з тим, суд не погоджується із позицією відповідачки з приводу того, що у наданій позивачем виписці зазначено про надання останній траншів згідно з додатковою угодою № С-118-006474-18-980 від 10.05.2018 до Кредитного договору № С-118-006474-18-980 від 10.05.2018, яка між позивачем та відповідачкою не укладалася, а тому, на думку відповідачки, стягнення даної заборгованості є безпідставним.
Так, судом встановлено, що рахунок № НОМЕР_2 був відкритий ОСОБА_1 саме на підставі Угоди № С-118-006474-18-980 від 10.05.2018. Відповідно до виписки по вказаному рахунку судом встановлено, що відповідачка активно користувалась кредитними коштами в межах кредитної ліні – траншами згідно з Додатковою угодою № С-118-006474-18-980 від 10.05.2018 по Угоді № С-118-006474-18-980 від 10.05.2018. Умовами Угоди № С-118-006474-18-980 від 10.05.2018 не було передбачено укладання додаткових угод до даного кредитного договору. Наведене суд розцінює, як належне виконання Банком умов Угоди № С-118-006474-18-980 від 10.05.2018 про відкриття кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки та надання відповідачці кредитних коштів в межах відкритої кредитної лінії в сумі 5000,00 грн та нарахованих процентів за користування кредитними коштами, яка в даному випадку, становлять 8634,98 грн.
Разом з наведеним, відповідачка в спростування не користування кредитною лінією за Угодою № С-118-006474-18-980 від 10.05.2018 не надала суду докази, які б спростовували, як факт надання кредиту в розмірі, визначеному договором, так і розмір нарахованих процентів за користування кредитними коштами. Доказів погашення заборгованості по отриманому кредиту та нарахованим процентам відповідачем також надано не було. Свого розрахунку заборгованості ОСОБА_1 також не надала. 
З оглядну на наведене суд доходить висновку, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № С-118-006474-18-980 від 10.05.2018 станом на 17.11.2023 становить 13634,98 грн, з яких: 5000,00 грн - сума заборгованості за тілом кредиту та 8634,98 грн - сума заборгованості за відсотками.

Щодо правомірності стягнення заборгованості на користь ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів»
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Стаття 514 ЦК України визначає, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з частиною 1 статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Судом встановлено, що ТОВ «ФК «ЄАПБ»» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором № Z62.00118.003929809 від 10.05.2018 на підставі Договору факторингу № 07072023 від 07.07.2023 та за Кредитним договором № С-118-006474-18-980 від 10.05.2018 на підставі Договору факторингу № 17112023 від 17.11.2023
З урахуванням наведеного вище ОСОБА_1 має непогашену заборгованість по Договорам, які є предметом даного позову, перед ТОВ «ФК «ЄАПБ»».

Висновки суду за результатами розгляду справи

Щодо суті позовних вимог
Таким чином, беручи до уваги досліджені в ході розгляду справи докази та встановлені обставини справи, суд доходить висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»» до ОСОБА_1 є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.
Враховуючи те, що зобов`язання не виконуються з вини відповідачки та з урахуванням наведеного в мотивувальній частині обґрунтування позиції суду, з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»» підлягає стягненню заборгованість за кредитними договорами в загальному розмірі 61974,47 грн:
-за договором № Z62.00118.003929809 від 10.052018 в розмірі 48339,49 грн, з яких: 45580,65 грн — заборгованість за тілом кредиту; 2758,84 грн — заборгованість за процентами;
-за договором № С-118-006474-18-980 від 10.05.2018 в розмірі 13634,98 грн, з яких: 5000,00 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 8634,98 грн - сума заборгованості за відсотками.

Щодо судових витрат
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За розгляд справи судом першої інстанції ТОВ «ФК «ЄАПБ»» сплатило судовий збір в розмірі 3028,00 грн. З урахуванням наведеного та беручи до уваги те, що позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ»» до ОСОБА_1 задоволені частково, сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 1362,60 грн (3028,00 * (61974,47 / 138107,93)).

Керуючись статтями 12, 76-81, 263, 265, 280-282, 285, 289, 351-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити частково позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами. 

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитними договорами в загальному розмірі 61974,47 грн (шістдесят одна тисяча дев`ятсот сімдесят чотири грн 47 коп.):
- за договором № Z62.00118.003929809 від 10.052018 в розмірі 48339,49 грн, з яких: 45580,65 грн — заборгованість за тілом кредиту; 2758,84 грн — заборгованість за процентами;
- за договором № С-118-006474-18-980 від 10.05.2018 в розмірі 13634,98 грн, з яких: 5000,00 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 8634,98 грн - сума заборгованості за відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір у розмірі 1362,60 грн (одна тисяча триста шістдесят дві грн 60 коп.). 

Відмовити в задоволенні решти позовних вимог. 

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування учасників процесу:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»», юридична адреса: м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30, код ЄДРПОУ 35625014. 
Відповідачка: ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 . 

Дата складання повного судового рішення 02 червня 2026 року.

Суддя    Дубець О.С.