СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА  

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/1540/26

пр. № 2/759/6339/26
14 травня 2026 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді: Петренко Н.О. 
за участю секретаря судових засідань Чумак В.А.
позивача ОСОБА_1 
представника відповідача ОСОБА_2 
представника відповідача ОСОБА_3 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири,
ВСТАНОВИВ:
І. Зміст позовних вимог.
Позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на те, що 07.09.2025 року у квартирі АДРЕСА_1 , яка розташована поверхом вище над квартирою позивача АДРЕСА_2 , виникла пожежа, внаслідок чого відбулося залиття квартири позивача водою під час гасіння пожежі.
Позивач зазначав, що внаслідок залиття було пошкоджено стелю, стіни, підлогу, електропроводку, меблі та інше майно, а квартира стала непридатною для нормального проживання. На підтвердження розміру збитків позивачем надано висновок будівельно-технічної експертизи, згідно з яким вартість відновлювального ремонту становить 131 898 грн 55 коп., а також документи на підтвердження понесених витрат на проведення експертного дослідження у сумі 19 000 грн та придбання електроприладів. Просить позов задовольнити.
ІІ. Процесуальні рішення у справі.
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 17 лютого 2026 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
ІІІ. Позиції учасників судового провадження.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Пояснив, що внаслідок пожежі, яка виникла у квартирі відповідачів, його майну було завдано шкоди. Вказував, що відповідальність за завдану шкоду має нести власник квартири, оскільки саме на власника покладається обов`язок належного утримання майна. 
Представник відповідача-1 ОСОБА_2. проти задоволення позову заперечувала. Зазначала, що матеріалами справи, зокрема актом пожежної служби, встановлено конкретну особу, дії якої перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із виникненням пожежі та завданням шкоди. Наголошувала, що між власником квартири та іншою особою відповідачем -2 існували орендні правовідносини, а також підтверджено факт проживання відповідача -2 у квартирі на момент пожежі. За таких обставин відсутні підстави для покладення солідарної відповідальності , а відповідальність повинна покладатися саме на безпосереднього завдавача шкоди. 
Представник відповідача-2 ОСОБА_3. проти задоволення позову також заперечував, просив відмовити у його задоволенні. Пояснив, що його довіритель проживав у квартирі на момент виникнення пожежі та постраждав унаслідок події, однак вини у спричиненні пожежі не визнає. Вказував, що саме власник квартири повинен нести відповідальність за наслідки, пов`язані з утриманням належного йому майна. Також зазначив про відсутність належних доказів існування договору оренди та повідомив, що не бачив відповідного договору. 
ІV. Фактичні обставини встановлені судом та норми права,які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Також судом встановлено, що власником квартири АДРЕСА_4 у вказаному будинку, розташованої поверхом вище над квартирою позивача, є ОСОБА_4 , що підтверджується матеріалами справи та не заперечувалось учасниками справи під час судового розгляду.
З акта про пожежу, складеного 07.09.2025 року Святошинським районним управлінням ГУ ДСНС України у м. Києві, вбачається, що пожежа виникла у квартирі АДРЕСА_1 . Вказаним актом зафіксовано факт виникнення пожежі у зазначеній квартирі та проведення її гасіння силами ДСНС.

З довідки Святошинського УП ГУНП у м. Києві вбачається, що 07.09.2025 року до поліції надійшло повідомлення про пожежу за вказаною адресою, при цьому за результатами перевірки встановлено факт виникнення пожежі у квартирі АДРЕСА_4 , а відомості до ЄРДР не вносились у зв`язку з відсутністю даних про вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до акта обстеження квартири АДРЕСА_2 від 23.09.2025 року, складеного представниками ЖЕД № 5 Святошинського району м. Києва, квартира позивача була залита водою під час гасіння пожежі у квартирі поверхом вище. Актом встановлено наявність пошкоджень у двох житлових кімнатах та коридорі, а саме: замокання стелі та стін, відшарування штукатурки, деформація паркетного покриття, пошкодження підлоги та електропроводки. Також в акті зазначено, що причиною пошкоджень стало залиття квартири внаслідок пожежі у квартирі АДРЕСА_4 .
Судом також досліджено висновок експерта № 3-12/2025 від 18.12.2025 року, складений судовим експертом Комашко Романом Вікторовичем за результатами проведення будівельно-технічної експертизи. Із вказаного висновку вбачається, що внаслідок залиття квартири АДРЕСА_2 було пошкоджено внутрішнє оздоблення приміщень, покриття підлоги, стелі, стін, а також окремі елементи електромережі. Експертом визначено, що вартість ремонтно-відновлювальних робіт, необхідних для приведення квартири у стан, який існував до залиття, становить 131 898 грн 55 коп.
Крім того, матеріали справи містять фотознімки пошкоджень квартири позивача, на яких зафіксовано сліди намокання стелі та стін, руйнування штукатурки, пошкодження підлоги та інші наслідки залиття.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. 
При вирішенні спору про відшкодування шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
За правилами ст. 1192 ЦК України урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
При цьому обов`язок доказування наявності шкоди та її розміру покладається на позивача, а на відповідача - відсутність його вини в заподіянні шкоди. 
У відповідності до роз`яснень, які містяться у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27.03.92 року за N 6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
У свою чергу статтею 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує.
Відповідно до ст. 151 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт.
Положеннями ст. 177 ЖК України встановлено, що громадяни, зобов`язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання.
Оцінюючи доводи сторін та досліджені у справі докази у їх сукупності, суд не вбачає підстав для покладення цивільно-правової відповідальності на ОСОБА_5 та задоволення позовних вимог у цій частині.
Так, відповідно до матеріалів справи, власником квартири АДРЕСА_1 , в якій виникла пожежа 07.09.2025 року, є ОСОБА_4 .
Згідно зі статтями 319, 322 ЦК України саме на власника майна покладається обов`язок щодо належного утримання належного йому майна, забезпечення його безпечного використання та недопущення заподіяння шкоди іншим особам.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 не є власником зазначеної квартири, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що саме його дії або бездіяльність перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із виникненням пожежі та подальшим залиттям квартири позивача.
Крім того, акт про пожежу та інші матеріали справи лише підтверджують факт виникнення пожежі у квартирі АДРЕСА_4 , однак не містять висновків про винуватість ОСОБА_5 у її виникненні. Відомості про притягнення останнього до будь-якої відповідальності у зв`язку із зазначеною подією у матеріалах справи відсутні.
Сам по собі факт можливого проживання особи у квартирі не є достатньою правовою підставою для покладення на неї обов`язку з відшкодування шкоди за відсутності доказів протиправної поведінки, вини та причинно-наслідкового зв`язку між її діями та настанням шкоди.
Крім того, належних доказів існування між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 договору оренди, який би покладав на останнього обов`язок утримання квартири чи відповідальність перед третіми особами, суду також не надано.
Разом з тим, суд приходить до висновку, що саме ОСОБА_4 , як власник квартири АДРЕСА_1 , є особою, на яку покладається обов`язок щодо належного утримання належного йому майна та забезпечення його безпечного використання.
Матеріалами справи підтверджено, що внаслідок пожежі, яка виникла у належній ОСОБА_4 квартирі, та подальшого її гасіння було залито квартиру позивача, чим останньому завдано матеріальної шкоди. Факт залиття та характер пошкоджень підтверджуються актом обстеження квартири, фотоматеріалами та висновком будівельно-технічної експертизи.
При цьому відповідачем ОСОБА_4 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у заподіянні шкоди, а також доказів того, що шкода виникла внаслідок дій третіх осіб, за які він не повинен нести відповідальність.
Посилання сторони відповідача на те, що у квартирі проживав ОСОБА_5 , суд оцінює критично, оскільки сам по собі факт проживання особи у квартирі не звільняє власника майна від обов`язку забезпечувати належний технічний стан житла та нести ризик негативних наслідків, пов`язаних із його використанням.
Крім того, матеріали справи не містять належних доказів того, що саме дії чи бездіяльність ОСОБА_5 спричинили виникнення пожежі. Акт про пожежу не містить висновків про його вину, будь-які рішення правоохоронних органів щодо притягнення останнього до відповідальності відсутні, а тому підстав для покладення цивільно-правової відповідальності на ОСОБА_5 суд не вбачає.
За таких обставин суд приходить до висновку, що завдана позивачу шкода підлягає стягненню саме зі ОСОБА_4 як власника квартири в якій відбулася пожежа та з якої відбулося залиття, тоді як у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_5 слід відмовити.
Щодо моральної шкоди слід зазначити наступне.
Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, що полягає у душевних стражданнях яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в іншій спосіб, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Як вбачається з положень ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.
Водночас, п.5 постанови Пленуму Верховного суду від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Враховуючи тривалість вимушених змін у житті позивача, зниження якості проживання, небажання відповідача добровільно відшкодувати завдану шкоду, виходячи з вимог розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що в рахунок відшкодування моральної шкоди достатнім і необхідним буде стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 20 000,00 грн.
Суд також вважає обґрунтованими вимоги позивача в частині стягнення понесених ним витрат на проведення будівельно-технічної експертизи у розмірі 19 000 грн та витрат на придбання електроприладів у сумі 599 грн.
Так, матеріалами справи підтверджується, що позивачем було укладено договір № 1-12/2025 про надання послуг з проведення будівельно-технічного експертного дослідження, а також сплачено вартість відповідних послуг у розмірі 19 000 грн, що підтверджується договором, рахунком-фактурою та квитанцією про оплату. Вказані витрати були понесені позивачем з метою визначення розміру завданої йому шкоди та є безпосередньо пов`язаними з розглядом даної справи.
Крім того, на підтвердження витрат на придбання електроприладів позивачем надано фіскальний чек на суму 599 грн, а також відповідні пояснення щодо необхідності придбання вказаних приладів у зв`язку з пошкодженням електромережі та відсутністю електропостачання у квартирі після залиття. Суд вважає зазначені витрати документально підтвердженими та такими, що перебувають у причинному зв`язку із завданою позивачу шкодою.
Водночас суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині накладення арешту на майно та грошові кошти відповідача ОСОБА_4 .
Так, відповідно до положень ЦПК України, накладення арешту на майно є заходом забезпечення позову, який застосовується судом за наявності обґрунтованих підстав вважати, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.
Разом з тим, позивачем не надано належних та допустимих доказів існування реальної загрози невиконання або утруднення виконання рішення суду у майбутньому, а також доказів того, що відповідач вчиняє дії, спрямовані на відчуження майна чи ухилення від виконання можливого рішення суду.
Крім того, вимоги про накладення арешту фактично є вимогами про застосування заходів забезпечення позову, які вирішуються судом у порядку, передбаченому главою 10 ЦПК України, та не можуть бути предметом самостійного задоволення у резолютивній частині рішення суду за відсутності відповідної ухвали про забезпечення позову.
За таких обставин, позовні вимоги в частині накладення арешту на майно та грошові кошти відповідача задоволенню не підлягають.
V. Розподіл судових витрат між сторонами.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 662 грн 40 коп., що підтверджується наявними у матеріалах справи квитанціями. 
На підставі викладеного та керуючись 16, 23, 319, 328, 1166, 1167, 1192 ЦК України, ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 12, 13, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273, 280-283, 353 ЦПК України,- 
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири - задовольнити частково.
Стягнути зі ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) матеріальну шкоду, завдану залиттям квартири, у розмірі 131 898 (сто тридцять одна тисяча вісімсот дев`яносто вісім) грн 55 коп.
Стягнути зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) грн 00 коп.
Стягнути зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати на проведення будівельно-технічної експертизи у розмірі 19 000 (дев`ятнадцять тисяч) грн 00 коп
Стягнути зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати на придбання електроприладів у розмірі 599 (п`ятсот дев`яносто дев`ять) грн 00 коп.
Стягнути зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн 40 коп.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя   Н.О. Петренко