Провадження № 2/641/224/2026 	Справа № 641/5779/24 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
08 травня 2026 року м. Харків

Слобідський районний суд міста Харкова в складі:
головуючого судді Щепелевої Г.М.,
секретар судового засідання Масалова М.Є.,
за участю:
представника відповідачів Харківської обласної прокуратури та Офісу Генерального прокурора Штефана Є.О.,
представника відповідачів Головного управління Національної поліції України в Харківській області та Національної поліції України Гвоздецької О.М.,
представника третьої особи Державного бюро розслідувань (в режимі відеоконференції) - Олійник А.Д.,
третьої особи ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Слобідського районного суду міста Харкова в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 641/5779/24 за позовною заявою ОСОБА_2 до Харківської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції України в Харківській області, Державної казначейської служби України, Офісу Генерального прокурора, Національної поліції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_1 , Державне бюро розслідувань, Донецька обласна прокуратура, про визнання дій та бездіяльності неправомірними та відшкодування шкоди, 
ВСТАНОВИВ:
Зміст позовних вимог
Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просили суд визнати незаконними та протиправними дії та бездіяльність відповідачів та стягнути за рахунок державного бюджету з Державного казначейства України на користь ОСОБА_2 9 625 513, грн.. матеріальної шкоди, 221 000,00 грн. моральної шкоди; на користь ОСОБА_3 9 345 513,00 грн. матеріальної шкоди та 221 000,00 грн. моральної шкоди. 
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачі вказали на наступні події:
ТОВ «Діскавері +» разом із ТОВ СП «Веда-Холдинг» згідно із договором про спільну діяльність займалися переробкою пшениці, поставкою борошна різним підприємствам. 
23.02.2006 ОСОБА_1 (третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору у справі) до прокуратури Харківської області було подано заяву щодо противоправних дій посадових осіб АСУБ «Грант», які протиправним шляхом привласнили майно ТОВ СП «Веда-Холдинг», ТОВ СУТП «Агросинтез», ТОВ «Діскавері +», ТОВ СП «Едіс» та інших підприємств за адресою: м. Харків, вул. Матросова, 9 та не допускають власників на територію за цією адресою.
28.02.2006 прокуратурою Комінтернівського району м. Харкова було порушено кримінальну справу за фактом невиплати заробітної плати працівникам ТОВ СП «Веда-Холдинг» за ч. 2 ст. 175 КК України, а 02.03.2006 слідчий зазначеної прокуратури та о/у ОДСБЕЗ в межах розпочатої кримінальної справи забезпечили АСУБ «Грант» вигнання керівництва та працівників ТОВ СП «Веда-Холдинг», ТОВ СУТП «Агросинтез», ТОВ «Діскавері +», ТОВ СП «Едіс» та інших з території млинового комплексу і земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 ; забезпечили Банку можливість залишитися на вказаній території та привласнити все майно, яке на ній перебувало і не було власністю Банку; вилучення ряду документів ТОВ СП «Веда-Холдинг», зокрема, і тих, що були спільними із ТОВ СУТП «Агросинтез», ТОВ «Діскавері +», ТОВ СП «Едіс» та іншими.
23.05.2006 та 02.06.2006 старший о/у ОДСБЕЗ в рамках розпочатої кримінальної справи вилучив всі інші документи ТОВ СП «Веда-Холдинг», жорсткий диск із інформацією ТОВ СП «Веда-Холдинг», ТОВ СУТП «Агросинтез», ТОВ «Діскавері +», ТОВ СП «Едіс» та інших, зокрема, бази даних, системи постачання – збуту – виробництва, найму, взаємовідносин із банками тощо, що в більшості були інтелектуальною власністю ОСОБА_1 та служили основою для бізнесу зазначених підприємств. 
Більшість вилучених документів згідно із протоколами виїмки від 02.03.2006, 23.05.2006 та 02.06.2006 жодного відношення до розпочатої за ст. 175 КК України кримінальної справи не мали, але були вкрай потрібні для роботи по переробці пшениці, реалізації борошна і висівок. 
Надалі більша частина вилученого згідно із вказаними протоколами виїмки зникла із матеріалів кримінальної справи № 22060055 та кримінальних проваджень № 12012220540000592 та № 12012220540000584, що встановлено в межах кримінального провадження № 42013220030000066 від 06.08.2013, розпочатим за заявою позивачів та ОСОБА_1 , яке в подальшому було закрито.
Згадані документи та жорсткий диск були інтелектуальною власністю ОСОБА_1 та їх відсутність унеможливила роботу ряду підприємств, що було проігноровано слідчим і судом. 
Всі інші вилучені 02.03.2006, 23.05.2006 та 02.06.2006 документи зникли з матеріалів кримінальних проваджень № 12012220540000592 та № 12012220540000584 впродовж 2012-2024 років. 
Вищевказаними діями посадових осіб прокуратури Комінтернівського району м. Харкова та ОДСБЕЗ щодо недопуску до місця роботи та вилучення всіх потрібних для роботи документів в інтересах Банку створена неможливість роботи афілійованих із ОСОБА_1 підприємств, зокрема, ТОВ «Діскавері +» як в період з 02.03.2006 по 04.07.2007 на території за адресою: м. Харків, вул. Матросова, 9, якою вони мало право користуватися, так і будь-якої іншої роботи. Такі дії правоохоронних органів разом із Банком та в його інтересах є протидією законній господарській діяльності підприємств, афілійованих з ОСОБА_1 , зокрема, ТОВ «Діскавері +», що в подальшому призвело до неможливості виплати кредитів зазначеною юридичною особою та відчуження Банком внаслідок цього житла позивачів у м. Харкові – квартири ОСОБА_2 та домоволодіння ОСОБА_3 , які виступали майновими поручителями за зобов`язаннями ТОВ «Діскавері +» перед Банком.
Чисельні звернення позивачів до прокуратури та міліції Комінтернівського району м. Харкова, прокуратури Харківської області протягом 2006 -2012 років щодо незаконного перебування АСУБ «Грант» на території за адресою: м. Харків, вул. Матросова, 9, недопуску працівників ТОВ «Діскавері +» до належного їм майна, привласнення Банком оргтехніки, запчастин, належних підприємству, були марними.
Після набрання 20.11.2012 чинності новим Кримінальним процесуальним кодексом України, до ЄРДР було внесено відомості щодо шахрайських дій посадових осіб АСУБ «Грант» з майном, протидії законній господарській діяльності, зловживання службовим становищем тощо. 
В подальшому кримінальна справа № 22060055 та вказані кримінальні провадження трансформувалися у два:
№ 12012220540000584 від 19.12.2012 за ч. 1 ст. 175 КК України; № 12012220540000592 від 19.12.2012 за ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 388, ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 206, ч. 1 ст. 367, ч. 2 ст. 357, ч. 1 ст. 219, ч. 1 ст. 212 КК України. 
За кримінальним провадженням № 12012220540000592 від 19.12.2012 на час звернення до суду було винесено 18 постанов слідчих про закриття за відсутністю складу кримінальних правопорушень, складено два клопотання про закриття за закінченням строків давності. 
Вказані протиправні дії та бездіяльність державних органів призвели до неможливості подання позивачами цивільних позовів до АСУБ «Грант» в рамках кримінального провадження № 12012220540000592 щодо відшкодування заподіяної їм шкоди. 
Зазначені дії слідчих, процесуальних керівників та їх керівників, безпосередніх та вищих, призводять до приховування посадовими органами поліції та прокуратури протягом 18 років кримінальних правопорушень посадових осіб Банк та завдання позивачам значної матеріальної та моральної шкоди. 
13.06.2024 позивачами подано заяви про досудове врегулювання спору до:
Президента України, Верховної Ради України, Міністерства внутрішніх справ України, Державного бюро розслідувань, Офісу Генерального прокурора, Національної поліції України, Харківської обласної прокуратури, ГУНП в Харківській області, однак вказані органи державної влади відмовили у досудовому врегулюванні спору.
Всі вищевикладені незаконні дії та бездіяльність відповідачів Харківської обласної прокуратури протягом 18 років та ГУНП України в Харківській області протягом 9 років завдали великих душевних страждань позивачам, їх психологічний стан та стан здоров`я суттєво погіршились, було порушено нормальний стан життя. Поневіряння позивачів та членів їх сімей по орендованим квартирам протягом 14 років через незаконні та бездіяльність відповідачів в інтересах Банку принижує честь, гідність, ділову репутацію позивачів, посилило їх моральні переживання, порушило стосунки в родині та із оточуючими. 
Позивачі визначили розмір моральної шкоди для кожного із них як 1 000 грн. за кожен місяць незаконних дій відповідачів, починаючи з 02.03.2006, тобто 221 місяць помножений на 1 000 грн. = 221 000 грн. 
Визначаючи розмір матеріальної шкоди, заподіяної незаконними та протиправними діями відповідачів Харківської обласної прокуратури протягом 18 років та ГУНП України в Харківській області протягом 9 років, позивачі взяли за основу вартість привласненого Банком за сприяння відповідачів майна та сировини, належних позивачам. Позивачі виходили із мінімальних цін за аналогічне чи схоже майно, за даними із мережі «Інтернет». За розрахунками позивачів загальна вартість втраченої офісної та побутової техніки, зерна пшениці склала 10 451 026, та має бути відшкодована порівну кожному із позивачів по 5 225 513 грн. 
Окрім того, кожному із позивачів підлягає відшкодуванню вартість втраченої ними нерухомості: ОСОБА_2 – 4 400 000 грн. за квартиру та ОСОБА_3 - 4 120 000,00 грн. за домоволодіння. 
Позивачі вказали, що зазначена шкода підлягає відшкодуванню за рахунок держави, оскільки вона завдана незаконними діями та бездіяльністю органів державної влади.
Нормативно обґрунтовуючи позов, позивачі послалися, зокрема, на положення ст. 152 Конституції України, ст.ст. 16, 1173-1175 Цивільного кодексу України. 
Виклад позицій відповідачів
Представник відповідача Державної казначейської служби України направив до суду відзив, в якому заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що Казначейство є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки у спорах про відшкодування шкоди, завданої органами досудового розслідування, прокуратури чи суду, відповідачем виступає держава в особі органу, діями якого заподіяно шкоду, а не органи Казначейства. Зазначив, що Казначейство не вступало у спірні правовідносини з позивачами, не вчиняло щодо них протиправних дій та не могло порушити їх права. Також представник відповідача зазначив, що відшкодування шкоди здійснюється державою за наявності передбачених законом підстав, зокрема відповідно до статті 1176 ЦК України або на загальних підставах, при цьому обов`язок доведення факту шкоди, її розміру, протиправності дій та причинного зв`язку покладається на позивача. На думку відповідача, позивачами не надано належних і допустимих доказів на підтвердження завдання їм Казначейством матеріальної та моральної шкоди. Крім того, відповідач зазначив, що саме по собі оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора не є підставою для відшкодування моральної шкоди. Окремо наголошено, що стягнення коштів безпосередньо з органів Казначейства суперечить встановленому порядку виконання судових рішень та правовим висновкам Верховного Суду. У зв`язку з викладеним відповідач просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі та розглянути справу за його відсутності.
Представник відповідача Національної поліції України у відзиві позов не визнав та заперечував проти його задоволення, посилаючись на його безпідставність. Зазначив, що Національна поліція України є неналежним відповідачем у справі, оскільки досудове розслідування у відповідному кримінальному провадженні здійснювалось територіальними органами поліції, які є окремими юридичними особами, а центральний орган управління поліції безпосередньої участі у спірних правовідносинах не брав. Крім того, представник відповідача вказував, що вимоги позивачів у частині визнання протиправними дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень мають публічно-правовий характер та підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, у зв`язку з чим просив закрити провадження у справі в цій частині. Також зазначив, що для покладення відповідальності за завдання шкоди необхідною є наявність сукупності умов: протиправної поведінки, шкоди та причинного зв`язку між ними, доведення яких покладається на позивача. На думку відповідача, позивачами не надано належних доказів на підтвердження зазначених обставин, зокрема не доведено факту завдання моральної шкоди та її розміру саме відповідачем Національною поліцією України. Окремо наголошував, що позивачами помилково визначено коло відповідачів, оскільки у таких правовідносинах належним відповідачем є держава в особі відповідного органу, діями якого завдано шкоду, тоді як Національна поліція України не є таким органом у даному випадку. У зв`язку з викладеним відповідач просив закрити провадження у справі в частині вимог, що не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Представник відповідача Головного управління Національної поліції України в Харківській області направив до суду відзив, за змістом якого позов не визнав та заперечував проти його задоволення, посилаючись на його безпідставність та недоведеність заявлених вимог. Зазначив, що Національна поліція України та її територіальні органи діють у межах визначених повноважень, при цьому досудове розслідування здійснюється відповідними слідчими підрозділами територіальних органів поліції як окремими суб`єктами .
Щодо кримінального провадження № 12012220540000592 зазначено, що у ході досудового розслідування не здобуто доказів, які б свідчили про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 388, ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 206, ч. 1 ст. 367, ч. 2 ст. 357, ч. 1 ст. 383 КК України, у зв`язку з чим провадження неодноразово закривалося на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю складу злочину. Разом з тим, ухвалою Харківського апеляційного суду від 11.03.2019 звернуто увагу на неповноту розслідування, зокрема щодо обставин можливого заволодіння майном ТОВ «Діскавері+», походження, кількості та вартості зерна, а також отримання і використання кредитних коштів. На виконання цих вказівок органом досудового розслідування додатково допитано потерпілу ОСОБА_2 , отримано відомості від органів ДПС про банківські рахунки товариства, а також інформацію від банківських установ. Встановлено, що кредитні кошти на рахунок ТОВ «Діскавері+» в АТ «Укрексімбанк» не надходили, а отримання детальної інформації щодо руху коштів у АТ «Банк «Грант» є неможливим у зв`язку із закінченням строків зберігання відповідних документів. Кредитний договір та додатки до нього, які були укладені в 2005 році, заставою за якими виступала квартира АДРЕСА_2 , яка належала матері ОСОБА_2 - ОСОБА_4 та будівлі, яка належала ОСОБА_3 , відсутні за спливом терміну зберігання. Крім того, перевірено обставини щодо направлення повідомлення про арешт майна ТОВ СП «Веда Холдінг» та оголошення заборони на його відчуження в рамках виконавчого провадження, відкритого в за ухвалою Господарського суду Харківської області від 16.09.2005, однак відомості про відповідні виконавчі провадження відсутні, що також обумовлено спливом строків їх зберігання. За результатами проведеного розслідування слідством вжито необхідних заходів для з`ясування обставин справи, надано правову оцінку зібраним матеріалам та підтверджено відсутність складу кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим кримінальне провадження 30.09.2024 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Станом на момент подання відзиву відповідне рішення не скасоване та є чинним.
Окрім того, 19.12.2012 за заявою ОСОБА_1 до ЄРДР внесено відомості за № 12012220540000584 за ч. 1 ст. 190 КК України щодо можливого шахрайського заволодіння у 2005–2006 роках майном ТОВ СП «Веда-Холдинг». 03.05.2023 заявник ознайомився з матеріалами кримінального провадження в повному обсязі, зауважень не подав. Надалі він звертався із запитами про повернення вилучених документів, однак йому повідомлено, що в матеріалах провадження наявні лише документи, з якими він ознайомився; оригінал міститься лише щодо протоколу виїмки від 02.03.2006, інші — у копіях, наданих самим заявником. При цьому 31.01.2024 він повідомив, що наявні в матеріалах кримінального провадження документи не мають значної матеріальної цінності. 07.06.2023 кримінальне провадження № 12012220540000584 закрито, постанова є чинною та не скасованою станом на дату подання відзиву. 
Отже, органом досудового слідства вжито всіх заходів, необхідних для встановлення істини по справі, і прийнято відповідні рішення по кримінальним провадженням. Так, допитані всі особи, які мали відношення до обставин, зазначених ОСОБА_3 та ОСОБА_2 під час проведення досудового розслідування, витребувані відповідні документи тощо, на підставі яких прийнято рішення про відсутність в даних фактах складу кримінального правопорушення, що свідчить про відсутність в даному випадку факту як бездіяльності як дізнавачів так і слідчих, які здійснювали досудове розслідування. Крім того, відсутні будь-які рішення суду, чи прокуратури, якими було б встановлено факт незаконних дій або бездіяльності посадових осіб як відділу поліції № 2 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області так і ГУНП в Харківській області у відношення до позивачів.
Саме по собі оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування (статті 303–307 КПК України), як і наявність окремих недоліків у їх діяльності, не є безумовною підставою для відшкодування шкоди, що узгоджується з правовими висновками Верховного Суду. Позивачами не доведено наявності протиправної поведінки відповідача, факту та розміру моральної чи матеріальної шкоди, а також причинного зв`язку між діями відповідача і заявленою шкодою. Належні та допустимі докази цього відсутні, як і обґрунтування підстав відповідальності держави, передбачених ч. 6 ст. 1176 ЦК України. Позивачі не обґрунтували матеріальну шкоду, а саме не зазначили в чому вона конкретно полягає, ким та в якій мірі завдана, які дії були вчинені / не вчинені Відповідачами та чим це підтверджується, ким встановлено незаконність дій поліцейських. Вказане є обов`язковою підставою та передбачено у частині 6 статті 1176 ЦК України і без цієї підстави шкода взагалі не підлягає відшкодуванню. Отже, звертаючись із позовом про стягнення з Державного бюджету України на їх користь коштів позивачі намагаються отримати відшкодування за завдані службовими особами Банку збитки, але від інших осіб (держави). За таких обставин саме по собі закриття кримінальних проваджень не може бути підставою для покладення на державу обов`язку з відшкодування шкоди.
Представник відповідача Офісу Генерального прокурора у відзиві на позов заперечив проти його задоволення та зазначив, що підстав для покладення на державу відповідальності у вигляді відшкодування шкоди немає. Так, позивачі вбачають вину органів досудового розслідування та прокуратури в необґрунтованій відмові в наданні належної правової оцінки наявним доказам, вісімнадцяти кратному закритті кримінального провадження без достатніх для цього підстав, втраті речових доказів, умисному затягуванні досудового розслідування кримінального провадження, ігноруванні положень КПК України щодо розумності строків чим заподіяно їм моральну та матеріальну шкоду шкоди.
Представник відповідача зазначив, що досудове розслідування у відповідних кримінальних провадженнях здійснювалося уповноваженими органами з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, а процесуальне керівництво прокурорами здійснювалося належним чином. Прийняті у провадженнях процесуальні рішення, у тому числі про їх закриття, є чинними та не скасованими у встановленому законом порядку. Також наголосив, що сам по собі факт незгоди позивачів із процесуальними рішеннями, їх оскарження чи наявність окремих недоліків у ході досудового розслідування не свідчить про протиправність дій чи бездіяльності прокурорів і не є підставою для відшкодування шкоди. Крім того, позивачами не доведено наявності усіх елементів цивільно-правової відповідальності держави, зокрема протиправної поведінки, шкоди, причинного зв`язку та вини. Відсутні належні та допустимі докази завдання моральної чи матеріальної шкоди та її розміру.
Також представник відповідача звертає увагу, що у кримінальних провадженнях № 12012220540000592 від 19.12.2012 та № 42015220000000538 від 21.07.2015 прокурорами Офісу Генерального прокурора нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням не здійснювався, слідчі дії не проводились, майно не вилучалось. На даний час відсутні будь-які судові рішення або висновки компетентних органів, прокурора вищого рівня, до компетенції якого згідно зі ст. 308 КПК України відноситься розгляд скарг щодо недотримання слідчим або прокурором розумних строків або допущення будь-яких інших процесуальних порушень, якими б встановлено факт невиконання або неналежного виконання своїх службових обов`язків уповноваженими особами Офісу Генерального прокурора під час розгляду звернень ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , вчинення відповідачем у справі – Офісом Генерального прокурора неправомірних дій (бездіяльності) відносно позивачів.
Щодо доводів позивачів про неналежний розгляд звернень та скарг Офісом Генерального прокурора, представником відповідача зазначено, що згідно з даними інформаційної системи «Система електронного документообігу органів прокуратури України» упродовж 2019–2024 років в Офісі Генерального прокурора (Генеральній прокуратурі України) зареєстровано 1 звернення ОСОБА_2 у співавторстві із ОСОБА_3 та 139 звернень ОСОБА_1 у співавторстві із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які розглядалися самостійними структурними підрозділами Офісу Генерального прокурора відповідно до їх повноважень з урахуванням зазначених вище положень чинного законодавства та нормативно-правових актів. Водночас на розгляді в управлінні організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів (назва управління зазначена на час розгляду звернень, далі – управління) перебувало 6 звернень ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які розглянуто відповідно до вимог чинного законодавства, про що заявників поінформовано. Фактів ненадання відповідей або залишення без розгляду скарг, звернень ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Офісом Генерального прокурора не допущено.
З огляду на викладене, представник Офісу Генерального прокурора просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Представник відповідача Харківська обласна прокуратура у відзиві на позов заперечив проти нього, вказавши на безпідставність позовних вимог. Зазначив, що доводи заявника щодо вилучення та привласнення окремими службовими особами органів прокуратури або Національної поліції України документів, які заявник вважає інтелектуальною власністю, є безпідставними. Вказав, що вилучені відповідно до протоколу виїмки від 02.03.2006 документи неможливо віднести до об`єктів права інтелектуальної власності відповідно до ст. 420 ЦК України. Окрім того, нібито складені протоколи виїмки від 2.05.2006 та 02.06.2006 в матеріалах кримінального провадження відсутні. За фактом зникнення в період з 2006 по 2011 рік речових доказів, що були вилучені в ТОВ СП «Вега-Холдінг», проводилось досудове розслідування в кримінальному провадженні № 42013220030000066 від 04.12.2014 за ч. 1 ст. 367 КК України, яке закрито постановою слідчого на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Окрім того, слідчим відділом ВП № 2 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні №12012220540000592 від 19.12.2012 ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 388, ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 206, ч. 1 ст. 367, ч. 2 ст. 357, ч. 1 ст. 383 КК України, розпочате за заявою засновника та директора ТОВ «Дискавері +» ОСОБА_2 щодо заволодіння співробітниками АСУБ «Грант» та ТОВ «Енліль» у період з 17.02.2005 по 02.03.2006 шляхом шахрайства майном ТОВ СП «Веда-Холдинг», з яким ТОВ «Діскавері+» співпрацювало; а також чисельними заявами ОСОБА_1 щодо незаконних дій з майном, на яке накладено арешт, стосовно колишнього директора ТОВ СП «Веда-Холдинг» ОСОБА_5 , колишнього директора ТОВ СУТП «Агросінтез» ОСОБА_6 , директора ТОВ «Допомога» ОСОБА_7 , директора ТОВ «Енліль» ОСОБА_8 , голови правління ПАТ СУБ «Грант» ОСОБА_9 , президента АСУБ «Грант» ОСОБА_10 та інших службових осіб ПАТ «СУАБ «Грант», діями яких нанесено збитки підприємству в сумі 7 130 736 грн; протиправних дій службових осіб КП «Харківське МБТІ» та приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Калініченко С.О.; привласнення документів та печаток ТОВ СП «ВедаХолдін» службовими особами АСУБ «Грант»; завідомо неправдивого повідомлення від ТОВ СП «Веда-Холдінг» про вчинення злочину службовими особами АСУБ «Грант». У зв`язку з тим, що під час досудового розслідування слідством не було здобуто доказів, що можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 388, ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 206, ч. 1 ст. 367, ч. 2 ст. 357, ч. 1 ст. 383 КК України, слідчими, які здійснювали досудове розслідування вказаного кримінального провадження неодноразово приймалися рішення про закриття кримінального провадження, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із встановленням відсутності складу кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 388, ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 206, ч. 1 ст. 367, ч. 2 ст. 357, ч. 1 ст. 383 КК України. В частині доводів заявника щодо порушення розумних строків досудового розслідування кримінального провадження № 12012220540000592 від 19.12.2012, безпідставного затягування кримінального провадження № 12012220540000592 вказано, що під час проведення досудового розслідування в зазначених кримінальних провадженнях органом досудового розслідування проведено комплекс слідчих (розшукових) дій та з урахуванням отриманих доказів надавалась належна правова оцінка в їх сукупності, це знаходило своє відображення у відповідних постановах, зокрема про закриття кримінального провадження. В частині доводів заявника щодо порушення норм чинного законодавства України, приховування кримінальних правопорушень Банку на протязі 18 років і протидії законній господарській діяльності ряду підприємств, зокрема ТОВ «Діскавері+» зазначив, що за результатами розгляду чисельних звернень ОСОБА_11 щодо можливих неправомірних дій, як працівників правоохоронних органів області при проведені досудового розслідування зазначених кримінальних провадженнях, так і інших суб`єктів господарювання, обласною прокуратурою за підписом керівництва прийняті відповідні процесуальні рішення про відмову у внесенні відомостей до ЄРДР, про це заявнику надано мотивовані відповіді по суті порушених питань з роз`ясненням порядку оскарження, передбаченим ст. ст. 303-304 КПК України. Рішення про відмову внесення відомостей до ЄРДР заявником в судовому порядку оскаржувались. Фактів ненадання відповідей або залишення без розгляду скарг, звернень та клопотань ОСОБА_1 , ОСОБА_2 обласною прокуратурою не допущено. Окрім того, саме лише задоволення скарги щодо неправомірності дій працівників правоохоронного органу не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між діями працівників (посадових осіб) такого органу та завданою шкодою. Причинний зв`язок, як обов`язковий елемент цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди, між протиправною поведінкою та шкодою виражається у тому, що шкода, повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. Позивачами не доведено належними та допустимими доказами факту завдання їм моральної та матеріальної шкоди, наявності такої шкоди та можливого причинно-наслідкового зв`язку між шкодою та тривалістю досудового розслідування, тому відсутні підстави для задоволення позову. 
Відповіді на відзив
Позивачами подано відповідь на відзив відповідача Головного управління Національної поліції України в Харківській області, в якій останні наголосили, що відповідачем не спростовано фактів протиправності дій відповідача ГУНП в Харківській області та систематичну фальсифікацію відповідачем ГУНП в Харківській області разом з відповідачем Харківською обласною прокуратурою результатів досудового розслідування кримінальних проваджень №12012220540000584 та №12012220540000592 від 19.12.2012 та кримінальної справи №22060055 на протязі 18 з половиною років. Так, постанова відповідача ГУНП в Харківській області від 30.09.2024 про закриття кримінального провадження №12012220540000592 від 19.12.2012 та ж сама, що і попередні дві ідентичні постанови відповідача ГУНП в Харківській області від 16.04.2024 та 27.05.2024, які були скасовані ухвалами слідчих суддів та станом на дату подання відзиву оскаржується потерпілими. Всупереч твердженням відповідача, наявні підстави для відшкодування позивачам шкоди, заподіяної внаслідок систематичної протягом 18 з половиною років відмову Держави України в особі міліції України та відповідачів Харківської обласної прокуратури, ГУНП України в Харківській області, Офісу Генерального прокурора, Національної поліції в незалежному та неупередженому досудовому розслідуванні кримінальних №12012220540000592 і №12012220540000584 проваджень від 19.12.2012 (кримінальної справи №22060055); вигнання позивачів з місця роботи, вилучення і привласнення Державою Україна в особі міліції України та відповідачів Харківської обласної прокуратури, ГУНП України в Харківській області бухгалтерських документів та інтелектуальної власності, необхідних для роботи позивачів, які внаслідок цього втратили житло та інше майно. 
Також позивачами подано відповідь на відзив відповідача Офісу Генерального прокурора, в якій останні, не погоджуючись із твердженням відповідача щодо відсутності підстав для відшкодування позивачам матеріальної та моральної шкоди, зазначили, що моральна шкода позивачам заподіяна не незгодою позивачів з прийнятими органами слідства процесуальними рішеннями, а порушенням прокуратурою та поліцією основоположних функцій по відношенню до позивачів, а саме нехтуванням поліцією та прокуратурою чинного законодавства, недодержанням законів, сприянням злочинності, порушенням безпеки та порядку, привласненням майна (інтелектуальної власності), протидією законній господарській діяльності, тощо. Доводи відповідача щодо не порушення розумних строків досудового розслідування кримінального провадження №12012220540000592 від 19.12.2012, відсутності безпідставного затягування досудового розслідування та проведення комплексу слідчих (розшукових) дій, спростовуються змістом 18 ухвал слідчих суддів про скасування постанов про закриття кримінального провадження у зв`язку із ненаданням слідчим належної правової оцінки всім наявним доказам. 
Окрім того, позивачами подано відповідь на відзив відповідача Харківської обласної прокуратури, в яких вони вказали, що у фактично, відповідач Харківська обласна прокуратура визнає, що перешкодила та протидіяла законній господарській діяльності ряду підприємств (ТОВ СП «Веда-Холдинг» і ТОВ «Діскавері+» та інших) вилученням, знищенням, привласненням документів, які відповідачу не були потрібні, але були потрібні для роботи цим підприємствам та позивачам. Саме внаслідок таких дій відповідача Харківської обласної прокуратури разом з іншими протиправними діями на протязі 2006 – 2010 створена неможливість роботи, зокрема ТОВ «Діскавері+», неможливість обслуговування кредитів цим підприємством, і як наслідок втрата позивачами житла як майнової поруки за отримані кредити, які відповідач не дав можливості обслуговувати. Аргументи, наведені відповідачем Харківською обласною прокуратурою щодо законності 18 постанов про закриття кримінального провадження та №12012220540000592 від 19.12.2012 неодноразово розглядалися слідчими суддями та були визнані таким, що не враховують всіх наявних доказів і фактично суперечать іншим доказам, яким слідчі не дали оцінки.
Також позивачами подано відповідь на відзив відповідача Державної казначейської служби України, в якому останні заперечували проти його доводів. Вказали, що висновок Верховного Суду, висловлений у постанові від 07.09.2022 у справі № 641/4272/19 щодо відсутності необхідності визначати відповідачем Казначейство або його територіальний орган у справах про стягнення з держави коштів, зокрема, і про стягнення відшкодування завданої шкоди, не свідчить про те, що Казначейство є неналежним відповідачем. Визначення Державної казначейської служби України відповідачем у таких справах можливе за вибором позивача. Доказів які б підтверджували завдання позивачам Казначейством матеріальної та моральної шкоди позивачі навіть не намагалися наводити, тому що матеріальна та моральна шкода завдана позивачам незаконними та протиправними діями та бездіяльністю інших відповідачів (Харківською обласною прокуратурою Головним управлінням Національної поліції України в Харківській області, Офісом Генерального прокурора, Національною поліцією України).
Пояснення третіх осіб
Представник Державного бюро розслідувань надав письмові пояснення щодо заявлених позовних вимог. ДБР вважає безпідставним своє залучення до участі у справі як третьої особи, оскільки позивачами не наведено жодного обґрунтування необхідності залучення ДБР до участі у справі, а також не визначено, на чиєму боці воно має брати участь. ДБР зазначає, що спір у даній справі стосується відшкодування моральної шкоди, яка, на думку позивачів, завдана неналежним досудовим розслідуванням кримінальних проваджень. Водночас такі кримінальні провадження не перебували у провадженні ДБР, а відповідні процесуальні рішення цим органом не приймались.
Крім того, ДБР наголошує на відсутності у нього повноважень щодо здійснення нагляду чи контролю за досудовим розслідуванням, яке проводиться іншими органами. Відповідно до положень КПК України, такі повноваження належать виключно прокурору та слідчому судді. Слідчий, у свою чергу, є процесуально самостійним, а контроль за його діяльністю здійснюється у встановленому законом порядку, зокрема шляхом судового контролю та оскарження процесуальних рішень.
Аналізуючи заявлені позовні вимоги, ДБР зазначає, що вони обґрунтовані посиланням позивачів на факт завдання їм моральної шкоди внаслідок неналежного досудового розслідування, що підтверджується, на їх думку, ухвалами слідчих суддів про скасування процесуальних рішень.
Разом з тим, представник третьої особи вказав, що для покладення цивільно-правової відповідальності за загальними правилами (стаття 1167 ЦК України) необхідною є наявність сукупності таких умов: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою; вини. Водночас у випадках відповідальності держави (статті 1173, 1174, 1176 ЦК України) можливе відшкодування шкоди незалежно від вини, однак інші елементи складу правопорушення (протиправність, шкода, причинний зв`язок) залишаються обов`язковими для доведення. Представник ДБР підкреслив, що обов`язок доказування зазначених обставин покладається на позивачів. При цьому, на думку третьої особи, позивачі не надали належних і допустимих доказів: факту заподіяння моральної шкоди; її характеру та обсягу щодо кожного з позивачів; причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) відповідачів і заявленою шкодою. 
Зокрема, не конкретизовано, у чому саме полягають моральні страждання позивачів, які саме життєві зв`язки порушено та яких зусиль їм довелося зазнати у зв`язку з цим. Реалізація позивачами свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінального провадження не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача. Водночас, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або матеріальної шкоди.
Представник третьої особи Донецької обласної прокуратури у письмових поясненнях зазначив, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42015220000000538, розпочатому за фактами можливих зловживань працівників правоохоронних органів, наразі триває та здійснюється слідчими першого слідчого відділу ТУ ДБР, розташованому у місті Краматорську, при цьому процесуальне керівництво з 04.08.2021 здійснює Донецька обласна прокуратура.
Вказано, що вимоги позивачів щодо визнання протиправними дій та бездіяльності прокуратури і ДБР у межах досудового розслідування не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки такі спори мають вирішуватися виключно за правилами кримінального процесу, зокрема шляхом оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора відповідно до КПК України. У зв`язку з цим провадження у справі в цій частині підлягає закриттю. Крім того, представник зазначив про необґрунтованість доводів позивачів щодо протиправної бездіяльності прокуратури, оскільки сам факт оскарження процесуальних рішень або їх скасування не свідчить про незаконність дій та не є підставою для відшкодування шкоди. Досудове розслідування триває, здійснюються необхідні слідчі дії, а порушення розумних строків може бути встановлено лише у передбаченому законом порядку. Також наголошено, що Донецька обласна прокуратура залучена у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, а тому до неї не можуть бути пред`явлені позовні вимоги про визнання дій незаконними чи покладення обов`язків. З огляду на викладене, представник просив долучити пояснення до матеріалів справи та закрити провадження в частині вимог щодо визнання протиправними дій Донецької обласної прокуратури та ДБР.
Процесуальні дії у справі
23.08.2024 згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу передано в провадження судді Щепелевої Г.М.
28.08.2024 ухвалою суду позовну заяву залишено без руху.
04.09.2024 ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
14.10.2024 ухвалою суду закрито провадження в частині позовних вимог. В задоволенні клопотання представника третьої особи Державного бюро розслідування про відмову у задоволенні клопотання позивачів про залучення до участі Державного бюро розслідувань в якості третьої особи відмовлено. Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 31.10.2024 у зв`язку з надходженням апеляційної скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на ухвалу суду від 14.10.2024 року з Комінтернівського районного суду м. Харкова витребувано дану цивільну справу.
04.11.2024 ухвалою суду провадження у справі зупинено до перегляду ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14 жовтня 2024 року.
01.04.2025 постановою Харківського апеляційного суду ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14 жовтня 2024 року в оскаржуваній частині залишено без змін.
17.04.2025 провадження у справі поновлено.
25.04.2025 набув чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" щодо зміни найменувань місцевих загальних судів», яким змінено найменування Комінтернівського районного суду міста Харкова на Слобідський районний суд міста Харкова.
Ухвалою Верховного Суду від 13.05.2025 року у зв`язку з надходженням касаційної скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на ухвалу суду від 14.10.2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 01.04.2025 з Слобідського районного суду міста Харкова витребувано дану цивільну справу.
19.05.2025 ухвалою суду провадження у справі зупинено до перегляду ухвали Комінтернівського районного суду міста Харкова від 14 жовтня 2024 року в касаційному порядку.
12.11.2025 постановою Верховного Суду ухвалу Комінтернівського районного суду міста Харкова від 14.10.2024 та постанову Харківського апеляційного суду від 01.04.2025 залишено без змін.
01.12.2025 справу повернуто до суду для продовження розгляду.
02.12.2025 ухвалою суду поновлено провадження у справі.
09.12.2025 до суду від третьої особи ОСОБА_1 надійшло клопотання про здійснення заміни первісного позивача ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на його процесуального правонаступника - ОСОБА_1 , та продовження розгляду справи за його участі як позивача. 
20.01.2026 ухвалою суду провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_3 до Харківської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції України в Харківській області, Державної казначейської служби України, Офісу Генерального прокурора, Національної поліції України про відшкодування моральної шкоди закрито. Витребувано від Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори витяг зі спадкового реєстру щодо наявності (відсутності) спадкової справи/свідоцтва про право на спадщину після позивача ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
02.03.2026 ухвалою суду в задоволенні клопотання третьої особи - ОСОБА_1 про заміну сторони правонаступником відмовлено; провадження у справі в частині позовних ОСОБА_3 до Харківської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції України в Харківській області, Державної казначейської служби України, Офісу Генерального прокурора, Національної поліції України, треті особи: ОСОБА_1 , Державне бюро розслідувань, Донецька обласна прокуратура, про визнання дій та бездіяльності неправомірними та відшкодування матеріальної шкоди закрито.
В судовому засіданні 02.03.2026 судом було заслухано вступні слова учасників справи та оголошено перерву до 13.04.2026 11:00.
13.04.2026 судове засідання було відкладено у зв`язку із зайнятістю судді в іншій справі.
В судовому засіданні 29.04.2026 після дослідження доказів учасники справи виступили із промовами в судових дебатах, після чого судом було оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення; у зв`язку із складністю справи ухвалення та проголошення судового рішення було відкладено до 08.05.2026 на 13:30.
Пояснення в судовому засіданні, заяви ( клопотання) учасників справи
В судове засідання позивач ОСОБА_2 не з`явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності.
Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи в його відсутність.
Представник відповідачів Харківської обласної прокуратури та Офісу Генерального прокурора Штефан Є.О. проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзиві. Зазначив, що позивач не довела факту заподіяння їй шкоди, протиправності дій відповідачів та причинно-наслідкового зв`язку між ними.
Представник відповідачів Головного управління Національної поліції України в Харківській області та Національної поліції України Гвоздецька О.М. просила суд відмовити у задоволенні позову, оскільки позивачем не доведено складу цивільно-правового делікту. Окрім того, в ході проведення досудового розслідування, ініційованого позивачем, повідомлені нею факти не знайшли свого підтвердження, у зв`язку із чим прийняті відповідні процесуальні рішення. 
Представник третьої особи Державного бюро розслідувань Олійник А.Д. в судовому засіданні підтримав позицію інших відповідачів щодо відсутності підстав для задоволення позову.
Третя особа ОСОБА_1 в судовому засіданні просив позов задовольнити повністю з підстав, на які послалася позивач. Зазначив, що відповідно до положень Цивільного кодексу України шкода, завдана особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, незалежно від вини цих органів. Саме тривала протиправна бездіяльність відповідачів щодо здійснення досудового розслідування, ініційованого, зокрема, позивачем, протягом якого 18 разів були винесені постанови про закриття кримінального провадження, а також знищення доказів у справі, мали наслідком неможливість встановлення винуватих у вчиненні кримінальних правопорушень осіб та отримання від них компенсації завданої шкоди.
Представник третьої особи Донецької обласної прокуратури, належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомила. 
Фактичні обставини, встановлені судом
29.09.2005 між ТОВ «Веда-Холдинг» та ТОВ «Діскавері+», керівником якого була позивач ОСОБА_2 , укладено договір про спільну діяльність в сфері переробки пшениці, закупівлі сировини й продажу готової продукції, а також організації роботи на млиновому комплексі ТОВ СП «Веда-Холдинг» за адресою: м. Харків, вул. Матросова, 9.
Як встановлено досудовим розслідуванням, ініційованим, зокрема, позивачем, у ТОВ «СП «Веда-Холдинг», яке мало кредитні зобов`язання перед АСУБ «Грант», в забезпечення виконання яких були укладені договори застави, в 2005 році виникла заборгованість перед банком, з метою погашення якої між сторонами 27.09.2005 було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, внаслідок чого АСУБ «Грант» набув право власності на нежитлові приміщення за вказаною вище адресою.
Між ТОВ «Діскавері+» та АСУБ «Грант» у 2005 році було укладено кредитний договір, на забезпечення виконання якого було передано квартиру, що належала матері позивача — ОСОБА_12 , на яку в подальшому за рішенням суду звернуто стягнення в інтересах іпотекодержателя – ОСОБА_13 , як правонаступника банку.
Позивачем надано копії її заяв до органів прокуратури від 13.03.2007, 20.08.2008, 25.11.2009, згідно із якими вона зверталася із повідомленнями щодо незаконних дій посадових осіб АСУБ «Грант», що призвели до неможливості здійснення господарської діяльності ТОВ «Діскаверві+» та втрати позивачем майна.
У червні 2008 року ОСОБА_2 прокурором Дзержинського району м. Харкова надана відповідь, якою повідомлено про цивільний характер правовідносин, що склався між ОСОБА_13 та позивачкою, та спрямування її заяви до органу досудового розслідування для прийняття рішення щодо наявності ознак злочину, передбаченого ст. 206 КК України.
18.12.2012 до Комінтернівського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області з прокуратури Комінтернівського району міста Харкова надійшла заява позивача - ОСОБА_2 , засновника та директора ТОВ «Діскавері+», в якому вона просила вжити заходів до співробітників АТ «Банк «Грант» ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , ОСОБА_15 , директора ТОВ «Енліль» ОСОБА_16 , які шляхом шахрайства у період з 17.02.2005 до 02.03.2006 заволоділи майном ТОВ СП «Веда-Холдинг», розташованого за адресою: м. Харків, вул. Матросова, 9, з яким ТОВ «Діскавері+» співпрацювало, в зв`язку з чим їй було завдано матеріальної шкоди. 
19.12.2012 за заявою ОСОБА_2 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості за № 12012220540000592 за ч. 1 ст. 190 КК України. 
28.06.2013 року за матеріалами, що надійшли з прокуратури Комінтернівського району м. Харкова за заявою ОСОБА_1 до ЄРДР внесено відомості за № 12013220540002167 за ч. 1 ст.388 КК України; 09.08.2013 року на виконання ухвали слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 липня 2013 року до ЄРДР внесено відомості за № 12013220540002576 за ч.2 ст.364 КК України; 01.10.2013 року за заявою ОСОБА_1 до ЄРДР внесено відомості за № 12013220540003223 за ч. 1 ст.206 КК України; 01.10.2013 року за заявою ОСОБА_1 до ЄРДР внесено відомості за № 12013220540003224 за ч. 1 ст.367 КК України; 01.10.2013 року за заявою ОСОБА_1 до ЄРДР внесено відомості за № 12013220540003225 за ст.219 КК України; 01.10.2013 року за заявою ОСОБА_1 до ЄРДР внесено відомості за № 12013220540003226 за ч. 1 ст.212 КК України; постановою прокурора прокуратури Комінтернівського району м. Харкова від 16.01.2014 року вказані кримінальні провадження об`єднані в одне провадження за №12012220540000592; 19.12.2012 року за заявою ОСОБА_1 до ЄРДР внесено відомості за № 12012220540000584 за ч. 1 ст.190 КК України. Постановою прокурора прокуратури м. Харкова від 02.06.2014 року матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12012220540000584 за ч. 1 ст.190 КК України виділено в окреме провадження за № 12014220010000134. Постановою прокурора прокуратури м. Харкова від 02.06.2014 року матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12012220540000592 за ч. 1 ст.190, ч.1 ст.388, ч.2 ст.364, ч. 1 ст.206, ч. 1 ст.367, ст.219, ч. 1 ст.212, ч.1 ст.383, ч.2 ст.357 КК України та матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12014220010000134 за ч. 1 ст.190 КК України об`єднано в одне провадження № 12012220540000592.
Матеріали справи містять листування потерпілих із органами прокуратури та Національної поліції України щодо стану досудового розслідування за вказаним кримінальним провадженням. 
21.07.2017 СУ ГУНП в Харківській області надало письмову відповідь на звернення, зокрема, ОСОБА_2 , з якої вбачається, що слідчого СВ Слобідського ВП, у провадженні якого перебувало вказане кримінальне провадження, попереджено про недопущення випадків тяганини під час досудового розслідування та наголошено на його активізації.
13.10.2023 Офісом Генерального прокурора повідомлено про направлення листа керівнику Харківської обласної прокуратури з метою забезпечення належного нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні. 
У період з 2012 року до моменту пред`явлення позову вказане кримінальне провадження неодноразово закривалось, однак в подальшому постанови про закриття провадження скасовувались у зв`язку із неповнотою проведення досудового розслідування за скаргами потерпілих, зокрема, ОСОБА_2 , поданими в порядку ст. 303 КПК України.
Всього на момент пред`явлення позову слідчими було винесено 18 постанов про закриття кримінального провадження № 12012220540000592, що підтверджено у судовому засіданні представником відповідача ГУНП в Харківській області та не заперечувалось іншими учасниками справи.
Матеріали справи містять копії ухвали Харківського апеляційного суду від 11.03.2019, ухвали слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29.07.2021, ухвали слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17.01.2022, ухвали Харківського апеляційного суду від 05.03.2024, ухвали слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08.05.2024, якими скарги потерпілих за вказаним кримінальним провадженням, зокрема, ОСОБА_2 на постанови слідчих про закриття кримінального провадження № 12012220540000592 задоволено, вказані постанову скасовані, а матеріали кримінального провадження направлені для продовження досудового розслідування.
Так, у мотивувальній частині ухвали Харківського апеляційного суду від 11.03.2019 у справі № 641/2729/17, якою постанову слідчого про закриття вказаного кримінального провадження від 28.12.2018 скасовано, зазначено, зокрема, що в ході досудового розслідування слідчим було залишено поза увагою доводи заяви та покази ОСОБА_2 щодо заволодіння майном, належним ТОВ «Діскавері +». Зокрема, у постанові про закриття кримінального провадження не надано оцінки доводам заявниці з приводу зерна, яке було залишене на території млинового комплексу, не встановлено якому саме підприємству воно належало, кількість та вартість цього майна, не перевірено ким саме були отримані кредити в банку «Грант» під заставу квартири матері ОСОБА_2 та брата ОСОБА_1 , з якою метою вони були отримані та яким чином були використані. Окрім того, слідчим не вжито заходів для встановлення руху коштів, отриманих за договором кредиту з банком «Грант» на 100 000 доларів США під заставу квартири матері ОСОБА_2 , в що вони були перетворені, ким та з якою метою були використані.
В ухвалі слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29.07.2021 по справі № 641/2729/17, якою постанову слідчого про закриття вказаного кримінального провадження від 02.04.2021 скасовано, зазначено, що при винесенні оскаржуваної постанови слідчим, в порушення вимог ч. 2 ст. 9 КПК України щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, не надано належної правової оцінки доводам заявників та обставинам, які були зазначені Харківським апеляційним судом в ухвалі від 11.03.2019 року у справі № 641/2729/17, якою було скасовано постанову слідчого від 28.12.2018 року про закриття кримінального провадження №12012220540000592. під час розслідування слідчим в повному обсязі не було виконано всіх слідчих дій, про які йде мова в ухвалі Харківського апеляційного суду від 11.03.2019 року та у наданих прокурором вказівок в порядку п. 4 ч. 2 ст. 36 КПК України, та не надана відповідна правова оцінка у оскаржуваній постанові про закриття кримінального провадження доводам заявниці щодо зерна, яке було залишене на території млинового комплексу, обставини отримання кредитних коштів під заставу нерухомого майна ОСОБА_17 та ОСОБА_18 .
Згідно із мотивувальною частиною ухвали слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17.01.2022 по справі № 641/8187/18, якою постанову слідчого про закриття вказаного кримінального провадження від 21.10.2021 скасовано, відсутні дані щодо виконання слідчим в повному обсязі всіх слідчих дій, спрямованих на з`ясування об`єктивної істини по справі, в межах досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12012220540000592 від 19.12.2012 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч.1 ст.388, ч.2 ст.364, ч.1 ст.206, ч.1 ст.367, ч.2 ст. 357, ч.1 ст.383 КК України, та закриття даного кримінального провадження є передчасним.
У мотивувальній частині ухвали Харківського апеляційного суду від 05.03.2024 у справі № 641/753/16-к, якою постанову слідчого про закриття вказаного кримінального провадження від 21.11.2023 скасовано, вказано, що зі змісту матеріалів кримінального провадження та постанови слідчого вбачається, що слідчим проведено низку слідчих дій на виконання ухвали Харківського апеляційного суду від 11.03.2019 року, однак не зазначено до розслідування яких саме кримінальних правопорушень вони відносяться та не проведено аналізу зібраних раніше доказів та отриманих нових доказів з вказівкою що саме підтверджують чи спростовують зібрані докази з урахуванням заяв потерпілих та проведених інших слідчих дій. Зі змісту постанови вбачається, що слідчий зазначив, що не зрозуміло яким чином кредитні грошові кошти ТОВ «СП «Веда-Холдинг», які біло отримано після застави квартири матері ОСОБА_2 , опинились на рахунках ТОВ «Дискарері+», однак постанова про закриття кримінального провадження за своєю суттю не може містити питань чи сумнівів слідчого щодо встановлення певних обставин кримінального провадження, а навпаки повинен містити остаточні висновки щодо підтвердження чи спростування заяв потерпілих та повинен обґрунтовуватись зібраними доказами.
В ухвалі слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13.09.2024 по справі № 641/753/16-к, якою постанову слідчого про закриття вказаного кримінального провадження від 27.05.2024 скасовано, зазначено, що при винесенні оскаржуваної постанови слідчим, в порушення вимог ч. 2 ст. 9 КПК України щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, в повній мірі не надано належної правової оцінки доводам заявників та обставинам, які були зазначені Харківським апеляційним судом в ухвалі від 05.03.2024 року у справі № 641/753/16-к, якою було скасовано постанову слідчого від 21.11.2023 року про закриття кримінального провадження №12012220540000592 а також ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08.05.2024 року. Слідчим частково було здійснено виправлення недоліків попередньої постанови про закриття кримінального провадження, а саме які були зазначені в ухвалі Харківського апеляційного суду від 05.03.2024 року. Зокрема слідчим було направлено до суду клопотання про надання тимчасового доступу до речей та документів у кримінальному провадженні №12012220540000592 від 19.12.2012 року, отримано відповідну ухвалу слідчого судді щодо надання тимчасового доступу до документів , які перебувають у володінні АТ" Державний експортно-імпортний банк України", а саме до інформації по руху коштів по рахунку ТОВ "Діскавері+" в період часу з 01.01.2005 по 06.05.2015 року, та згідно до протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 25.10.2023 року на підставі вищевказаної ухвали було вилучено у АТ «УкрЕксімБанк» копію наявної інформації в електронному вигляді, що записана на електронний носі CD-R диск, на якому зроблений напис «БТ-1731» ТОВ «»Діскавері+ виписка». Однак, в матеріалах кримінального провадження №12012220540000592 від 19.12.2012 року відсутні дані щодо фіксування слідчим процесуальної дії щодо огляду зазначеної інформації, яка містяться на електронному носії CD-R диску, на якому зроблений напис «БТ-1731» ТОВ «»Діскавері+ виписка», тобто слідчим не було складено відповідний протокол процесуальної дії щодо огляду та фіксації інформації, яка міститься на вищевказаному електронному носію. Та не надано належної оцінки зазначеним доказам в їх зв`язку та сукупності з іншими доказами які містяться в матеріалах кримінального провадження.
Також в матеріалах справи містяться копія ухвали слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25.11.2019 та копія ухвали Ленінського районного суду м. Полтави про відмову у задоволенні клопотань прокурора про закриття кримінального провадження № 12012220540000592 від 19.12.2012 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.1 ст.388, ч.2 ст.364, ч.1 ст.206, ч.1 ст.367, ч.2 ст.357, ч.1 ст.383 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Так, ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25.11.2019 у справі № 641/8840/19 відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про закриття зазначеного кримінального провадження, з огляду на те, що Харківським апеляційним судом 11.03.2019 встановлена передчасність закриття даного кримінального провадження, клопотання прокурора не містить відомостей про те, які слідчі дії проводились з 11.03.2019 по момент звернення із клопотанням про закриття кримінального провадження до суду, а потерпілий має сподівання щодо захисту його прав, встановлення винних осіб і витребування від них втраченого житла.
В ухвалі Ленінського районного суду м. Полтави від 22.02.2023 у справі № 553/3952/22, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про закриття кримінального провадження, суд зауважив, що попередніми судовими рішеннями була звернута увага на передчасність закриття кримінального провадження, не надання правової оцінки доводів заявників, не проведення під час розслідування всіх слідчих дій та виконання вказівок прокурора, проте після 2021 року в матеріалах кримінального провадження наявні лише постанови про закриття кримінального провадження, а подане клопотання не містить нових доводів чи аргументів.
На момент пред`явлення позову досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні здійснювалось слідчим відділом відділу поліції № 2 Харківського районного управління поліції № 1 ГУ НП в Харківській області за процесуального керівництва Слобідської окружної прокуратури м. Харкова.
Постановою старшого слідчого слідчого відділу поліції № 2 Харківського районного управління поліції №1 Головного Управління Національної поліції в Харківській області майора поліції Гетьман В.Г. від 30.09.2024 року кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12012220540000592 від 19.12.2012 року за ч.1 ст. 190, ч.1 ст. 388, ч.2 ст. 364, ч.1 ст. 206, ч.1 ст.367, ч.2 ст. 357, ч. 1 ст. 383 КК України, було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06.11.2024, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного суду від 21.01.2025, у задоволенні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на постанову слідчого від 30.09.2024 року про закриття кримінального провадження № 12012220540000592 від 19.12.2012 року відмовлено.
Також позивачем надано копії процесуальних документів, винесених за іншими кримінальними провадженнями, які суд не бере до уваги, оскільки відсутні документальні підтвердження того, що ОСОБА_2 має у них статус потерпілої особи.
Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права
Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у разі встановлення факту реального заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державної влади.
Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені статтею 1166 ЦК України, за змістом якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності вини.
Цивільне законодавство встановлює загальне правило, за яким відповідальність за завдання шкоди настає за наявності всіх основних умов відповідальності: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою та вина.
Відшкодування такої шкоди можливе, коли це передбачено відповідним законодавством, що визначає порядок і умови її відшкодування. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Шкода є неодмінною умовою цивільно-правової відповідальності. Під шкодою розуміють зменшення або втрату (загибель) певного особистого чи майнового блага. Залежно від об`єкта правопорушення розрізняють майнову або немайнову (моральну) шкоду.
Грошовий вираз майнової шкоди є збитками. Відповідно до ст. 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких зазнала особа у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відшкодування збитків - це відновлення майнового стану учасника правовідносин за рахунок іншого суб`єкта - правопорушника. Щоб стягнути зазнані збитки, потерпіла особа має довести їх наявність і розмір.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).
Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України.
Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.
Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. 1173 ЦК України.
З огляду на вказані норми матеріального права при зверненні з позовом про відшкодування шкоди, завданої фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні такою посадовою особою своїх повноважень, позивач повинен довести не лише протиправність поведінки відповідача, а й факт заподіяння майнової та моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.
Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).
Щодо стягнення моральної шкоди
У справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.
За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень, виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.
За змістом зазначеної статті держава має позитивні обов`язки гарантувати ефективне використання визначених Конвенцією прав кожному, хто перебуває під її юрисдикцією. Порушення кожного з цих обов`язків є самостійною підставою відповідальності держави.
Розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (див. mutatismutandis $ 67 рішення Європейського суду з прав людини від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції» (PelissierandSassi v France); $ 35 рішення Європейського суду з прав людини від 27 червня 1997 року у справі «Філіс проти Греції» (№ 2, Philis v. Greece), заява № 19773/92).
Стаття 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови, наприклад, про встановлення позадоговірної відповідальності з боку держави.
Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 зазначила, що надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо.
Висновки про відшкодування моральної шкоди, завданої особі надмірною тривалістю досудового розслідування у кримінальному провадженні викладені також у постановах Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 585/724/19, від 23 вересня 2020 року у справі№ 638/14007/17, від 24 березня 2020 року у справі № 818/607/17, від 12 квітня 2023 року у справі № 174/207/22, від 07 червня 2023 року у справі№ 335/8532/21, від 04 жовтня 2023 року у справі № 607/11835/22, від 26 січня 2024 року у справі № 607/7296/22.
Як встановлено в ході судового розгляду, 19.12.2012 за заявою ОСОБА_2 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості за № 12012220540000592 за ч. 1 ст. 190 КК України щодо факту стверджуваного заподіяння їй матеріальної шкоди незаконними діями посадових осіб АСУБ «Грант». 
Під час досудового розслідування слідчими, яке тривало більше 11 років, дев`ятнадцять разів виносились постанови про закриття кримінального провадження, вісімнадцять з яких були скасовані судом за результатами їх оскарження. При цьому, як вказувалося вище, скасування постанов про закриття кримінального провадження було мотивовано тим, що слідчими не було проведено в повній мірі необхідних слідчих дій, належним чином не перевірено викладені скаржниками – потерпілими у кримінальному провадженні обставини та не надано їм відповідну оцінку з метою їх спростування чи підтвердження.
Окрім того, судом двічі було відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про закриття вказаного кримінального провадження за спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Потерпілі за вказаним кримінальним провадженням, зокрема, позивач, неодноразово звертались до відповідачів щодо необхідності дотримання вимог кримінального процесуального законодавства, та, окрім того, змушені були систематично звертатися до суду зі скаргами на рішення слідчих.
Отже, протиправність дій органів досудового розслідування встановлена вищенаведеними ухвалами слідчих суддів та суду, та саме факт необхідності неодноразового оскарження таких дій, доказування своєї правоти, і свідчить про наявність спричинення ОСОБА_2 , як потерпілій, моральних страждань та причинно-наслідкового зв`язку між цими протиправними діями (бездіяльністю) органів державної влади та заподіяною шкодою.
Така бездіяльність органів досудового розслідування в особі Головного управління Національної поліції України в Харківській області та органів прокуратури в особі Харківської обласної прокуратури знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з завданими позивачеві моральними стражданнями. Неправомірні рішення та бездіяльність органів досудового слідства та прокуратури завдали моральних страждань позивачу, які виразилися у зміні її нормального життєвого ритму та вимагали від неї додаткових зусиль щодо відновлення своїх прав, як потерпілого.
Відтак, оскільки такі порушення права позивача були неодноразовими, тривали значний проміжок часу, то суд приходить до висновку, що позивачем доведено спричинення їй моральної шкоди.
Посилання відповідачів на те, що реалізація позивачем свого права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінального провадження не свідчить про завдання їй органами досудового розслідування моральної шкоди відхиляються, оскільки наведеними вище ухвалами слідчих суддів установлено неодноразове безпідставне закриття кримінального провадження № 12012220540000592.
Суд звертає увагу, що правовою підставою для відшкодування моральної шкоди є не факт скасування процесуальних рішень, а саме систематичне неправомірне прийняття відповідних рішень всупереч вимогам КПК України та надмірне тривале досудове розслідування кримінального провадження, що свідчить про неправомірність дій відповідних посадових осіб, та має наслідком наявність у позивача права на відшкодування моральної шкоди.
У зв`язку з надмірною тривалістю розслідування кримінального провадження, неодноразовим прийняттям рішення про закриття кримінального провадження у спосіб, який вочевидь для потерпілої демонструє ігнорування її доводів, позивач була змушена звертатися до органів досудового розслідування та суду з відповідними клопотаннями, заявами, скаргами, що не входить до її звичайної діяльності та призводить до моральних страждань, відволікаючи від інших потреб.
Те, що на даний час постановою старшого слідчого слідчого відділу поліції № 2 Харківського районного управління поліції №1 Головного Управління Національної поліції в Харківській області майора поліції Гетьман В.Г. від 30.09.2024 року кримінальне провадження відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12012220540000592 від 19.12.2012 року за ч.1 ст. 190, ч.1 ст. 388, ч.2 ст. 364, ч.1 ст. 206, ч.1 ст.367, ч.2 ст. 357, ч. 1 ст. 383 КК України, було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, не змінює факту вищеописаної протиправності дій та бездіяльності органів досудового розслідування та прокуратури протягом 11 років.
Інші доводи відповідачів не спростовують спричинення позивачці моральної шкоди.
Щодо визначення розміру моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню на користь позивача, суд зазначає таке.
Позивач просила стягнути з Державного бюджету України 221 000 грн, завданої неправомірними діями відповідачів Харківської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції України в Харківській області та їх попередниками за бездіяльності та сприяння Офісу Генерального прокурора, Національної поліції, Державного бюро розслідувань.
Встановлена судом обставина надмірної тривалості досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12012220540000592, яке тривало понад одинадцять років, призвела до моральних страждань позивача, зумовлених довготривалою невизначеністю щодо результатів кримінального провадження та відсутністю правової визначеності у питанні належного реагування держави на повідомлене кримінальне правопорушення.
Суд виходить з того, що тривале перебування особи у стані невизначеності щодо завершення досудового розслідування об`єктивно спричиняє психологічне напруження, розчарування та відчуття беззахисності перед неефективністю діяльності органів державної влади, що виходить за межі звичайних побутових незручностей.
Разом з тим суд враховує, що матеріали справи не містять доказів істотного погіршення стану здоров`я позивача, зниження її ділової репутації, втрати соціальних зв`язків або інших значних негативних наслідків. Також відсутні докази, які б свідчили про виняткову інтенсивність або особливу глибину моральних страждань, що обґрунтовували б заявлений до стягнення розмір шкоди у сумі 221 000 грн.
Відповідно до статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини страждань та з урахуванням вимог розумності і справедливості. Компенсація моральної шкоди не має призводити до безпідставного збагачення особи та повинна бути співмірною встановленим обставинам справи.
З урахуванням характеру порушення, тривалості досудового розслідування, відсутності доказів істотних негативних наслідків для здоров`я чи соціального становища позивача, суд доходить висновку, що моральна шкода, завдана позивачу, підлягає відшкодуванню у розмірі 30 000 грн, що є достатнім для компенсації встановлених немайнових втрат та відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.
Слід зазначити, що протиправність дій органів досудового розслідування, допущена за кримінальним провадженням №12012220540000592 від 19.12.2012 року за ч.1 ст. 190, ч.1 ст. 388, ч.2 ст. 364, ч.1 ст. 206, ч.1 ст.367, ч.2 ст. 357, ч. 1 ст. 383 КК України встановлена наведеними вище ухвалами слідчих суддів та суду, тому позовні вимоги щодо визнання незаконними дій відповідачів в цій частині задоволенню не підлягають.
Належить взяти до уваги, що на момент пред`явлення позову досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні здійснювалось слідчим відділом відділу поліції № 2 Харківського районного управління поліції № 1 ГУ НП в Харківській області за процесуального керівництва Слобідської окружної прокуратури м. Харкова.
Матеріали справи не містять підтверджень того, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №12012220540000592 від 19.12.2012 року здійснювалося Головним слідчим управлінням Національної поліції України, а процесуальне керівництво – Офісом Генерального прокурора, що вказує на відсутність підстав стверджувати, що діями чи бездіяльністю посадових осіб зазначених органів державної влади позивачеві спричинено моральну шкоду.
Щодо стягнення матеріальної шкоди та визнання незаконними дій відповідачів
Як зазначено вище, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування матеріальної (майнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача.
Вказані норми не звільняють позивача від обов`язку доказування неправомірності дій посадових осіб органів досудового розслідування та прокуратури як підстави для відшкодування матеріальної шкоди. В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.
У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 зроблений висновок, що, застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.
Оскільки для наявності зобов`язання по відшкодуванню шкоди відповідно до статей 1176, 1167, 1173, 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, наявність шкоди, протиправність дій її завдавала та причинний зв`язок між його діями та шкодою підлягають доказуванню на загальних підставах та є обов`язком позивача.
Встановлено, що позивач фактично в обґрунтування завданої їй майнової шкоди стверджує про протиправні дії відповідачів щодо забезпечення в інтересах АСУБ «Грант» вигнання керівництва ТОВ «СП «Веда-Холдинг», ТОВ «Діскавері+» із займаної ними території, привласнення банком їх майна, протидії їх господарській діяльності, та приховування відповідачами кримінальних правопорушень, про які заявила позивач. 
Так, позивач просить визнати незаконними та протиправними дії відповідача Харківської обласної прокуратури щодо не перешкоджання Банку та забезпечення Банку 02.03.2006 вигнання керівництва та працівників ТОВ СП “Веда-Холдинг”, ТОВ СУТП «Агросинтез», ТОВ “Діскавері+”, ТОВ СП “Едіс” та інших з території млинового комплексу ТОВ СП “Веда- Холдинг” - ТОВ СУТП «Агросинтез» і з земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 ; щодо забезпечення Банку 02.03.2006 залишення на території та привласнення Банком в подальшому всього майна, яке перебувало на території за адресою АДРЕСА_1 , та яке належало ТОВ СП “Веда-Холдинг”, ТОВ СУТП «Агросинтез», ТОВ “Діскавері+”, ТОВ СП “Едіс” та іншим і яке ніяким чином не могло мати відношення до власності Банку чи афілійованих з Банком структур; визнати дії та бездіяльність відповідачів Харківської обласної прокуратури на протязі 18 років та ГУНП України в Харківській області на протязі 9 років такими, що порушують норми чинного законодавства України та містять ознаки приховування кримінальних правопорушень Банку на протязі 18 років і протидії законній господарській діяльності ряду підприємств, зокрема ТОВ «Діскавері+»; визнати дії та бездіяльність відповідачів Харківської обласної прокуратури на протязі 18 років та ГУНП України в Харківській області на протязі 9 років такими, що призвели до втрати у 2010 позивачами єдиного житла позивачів, та поневіряння позивачів по знімним квартирам на протязі 14 років.
Разом з тим, позивачем, окрім вказаних вище ухвал слідчих суддів, а також листування із правоохоронними органами щодо вказаних подій, на підтвердження вчинення відповідачами стверджуваних протиправних дій, які завдали їй матеріальної шкоди, жодних доказів суду не надано.
Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване ст. 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до змісту ч. 1 ст. 303 КПК України під час досудового розслідування можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
За правилом ч. 2 ст. 307 КПК України слідчий суддя за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування виносить ухвалу про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.
Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.
Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунення недоліків у такій діяльності.
Сам факт звернення позивача до суду зі скаргами на бездіяльність посадових осіб та винесення слідчим суддею ухвали про визнання такої бездіяльності незаконною не тягне наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність посадових осіб завдали їй майнової шкоди. 
Матеріали справи не містять фактичних даних на підтвердження наявності підстав для відшкодування відповідачами заявленої позивачем матеріальної шкоди. Позивач не наводить будь-якого обґрунтування своїх тверджень щодо необхідності та допустимості застосування у цій частині позову статей 1167, 1173-1176 ЦК України.
Заявляючи вимогу про стягнення майнової шкоди, позивач вказує, що така шкода полягає у вартості привласненого Банком АСУБ «Грант» за сприяння відповідачів Харківської обласної прокуратури та ГУНП в Харківській області майна та сировини позивача, а також вартості втраченої нею квартири.
Жодних доказів на підтвердження втрати позивачем зазначеного майна суду не надано.
Фактично доводи позивача стосовно спричинення майнової шкоди ґрунтуються лише на її поясненнях, викладених у позовній заяві та оголошених у судовому засіданні.
Вбачається, що позивачем в обґрунтування позову у цій частині не надано суду доказів протиправності дій відповідачів, спричинення їй майнової шкоди, та причинно-наслідкового зв`язку між ними.
За таких обставин, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди та визнання незаконними дій та бездіяльності відповідачів, в зв`язку з чим у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.
Щодо стягнення коштів з Державного бюджету України.
Відповідно до ст. 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі ст.1174 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2026 у справі № 757/38039/17-ц зазначено, що держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема цивільних, правовідносинах. У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді. У справах про відшкодування шкоди державою вона бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого завдано шкоду. Залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки Державна казначейська служба України чи її територіальний орган не є тим суб`єктом який порушив права чи інтереси позивача.
У постанові КЦС у складі Верховного Суду від 12 квітня 2023 року в справі №174/207/22 зазначено, що: «відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів». 
Щодо інших доводів учасників справи
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
На підставі наведеного, інші доводи учасників справи та їх представників не аналізуються та не спростовуються, оскільки на висновки суду про наявність підстав для часткового задоволення позову не впливають.
Судові витрати
Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.6 ст.141 ЦПК України).
Оскільки позов задоволено частково та позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір», судові витрати у вигляді судового збору слід віднести за рахунок держави.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 247, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд, 
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_2 до Харківської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції України в Харківській області, Державної казначейської служби України, Офісу Генерального прокурора, Національної поліції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_1 , Державне бюро розслідувань, Донецька обласна прокуратура, про визнання дій та бездіяльності неправомірними та відшкодування шкоди - задовольнити частково.
Стягнути з Державного бюджету України на користь  ОСОБА_2  30 000 (тридцять тисяч) грошової компенсації моральної шкоди.
В решті позовних вимог відмовити.
Судові витрати віднести за рахунок держави.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_19 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_3 .
Відповідачі:
Головне управління Національної поліції України в Харківській області, адреса: м. Харків, вул. Жон Мироносиць, 5, ЄДРПОУ 40108599;
Національна поліція України, адреса: 01601, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, 10, код ЄДРПОУ 40108578,
Харківська обласна прокуратура, адреса: м. Харків, вул. Богдана Хмельницького, 4, код ЄДРПОУ 02910108;
Офіс Генерального прокурора, адреса: м. Київ, вул. Різницька, 13/15, код ЄДРПОУ 00034051;
Державна казначейська служба України, адреса: м. Київ, вул. Бастіонна, буд. 6, код ЄДРПОУ 37567646;
Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору:
ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ;
Донецька обласна прокуратура, адреса: м. Дніпро, вул. Майдан Озерний (Боброва), 32, код ЄДРПОУ 25707002;
Державне бюро розслідувань, адреса: Україна, 01011, м. Київ, вул. Мирного Панаса, буд. 28, код ЄДРПОУ 41760289

Суддя Г.М.Щепелева