Справа № 314/5385/24
Провадження № 2/314/80/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2026 року       м.Вільнянськ 
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді Кононенка І.О.,
за участю секретаря Баланюк Н.М.
розглянувши цивільну справу № 314/5385/24 за позовною заявою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Матвіївської сільської ради Запорізького району Запорізької області (ЄДРПОУ 24906248, вул. Центральна, 77А с. Матвіївка, Запорізький район, Запорізька область), треті особи: Вільнянська державна нотаріальна контора Запорізької області (вул. Бочарова, буд.6, м. Вільнянськ, Запорізька область), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (проживає за адресою: АДРЕСА_2 )  про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом,
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернулася до суду із вищевказаною позовною заявою в обґрунтування позову зазначила, що шо ІНФОРМАЦІЯ_3 померла її мати ОСОБА_3 . Позивач звернулась до Вільнянської державної нотаріальної контори Запорізької області з заявою про прийняття спадщини, де була відкрита спадкова справа №231/2017. Постановою державного нотаріуса відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок АДРЕСА_1 у зв`язку з тим, що відсутня державна реєстрація правовстановлюючого документа. 
Представник позивача позов підтримала, просила задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог не заперечував. Третя особа Вільнянська державна нотаріальна контора надала до суду заяву по розгляд справи без їх участі. Третя особа ОСОБА_2 заперечень щодо позову не надав.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з обставин справи, які знайшли повне підтвердження в ході розгляду справи в суді. 
Так судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. ОСОБА_3 є матір`ю ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження та свідоцтвом про шлюб та розірвання шлюбу.
З договору купівлі- продажу від 30.08.1976 року вбачається, що ОСОБА_4 (змінила прізвище на « ОСОБА_5 » свідоцтво про шлюб НОМЕР_2 ) ОСОБА_6 придбала будинок у ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у селі Н-Софіївці, площа якого становить сорок п`ять кв.м., нотаріально посвідчений виконавчим комітетом Кам`яної сільської (селищної) Ради депутатів трудящих Вольнянського району Запорізької області , зареєстрований у книзі для запис нотаріальних дій під №58.
ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_3 , що підтверджено свідоцтвом про смерть виданим Вільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 10.04.2017 року серія НОМЕР_3 .
За життя ОСОБА_3 склала заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Дружелюбівською сільської ради Вільнянського району Запорізької області, за змістом якого заповіла ОСОБА_9 земельну ділянку розміром 0,5000 га, для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Дружелюбівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, а все інше належне їй майно, де б воно не знаходилось і з чого воно б не складалося, крім зазначеної земельної ділянки, заповіла доньці ОСОБА_1 . 
На теперішній час позивач має намір прийняти спадщину, а саме отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а саме на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку чим звернулася до нотаріуса, яка завела спадкову справу після смерті ОСОБА_3 (№ 231/2017), але отримала Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.10.2024 р. № 991/02-31 оскільки спадкоємцем документи, що посвідчують право власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 не надано.
Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Дружелюбівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області ОСОБА_1 , у тому, що згідно уточнених даних у порядку фактичного розміщення у населеному пункті) будинку, власницею якого є ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 було присвоєно №24 замість раніше помилково присвоєного АДРЕСА_3 (рішення виконавчого комітету Дружелюбівського сільської ради №78 від 14.10.2008) .
Згідно інформації Центру надання адміністративних послуг від 27.12.2024 Матвіївської сільської ради, встановлено, що у Матівській сільській раді інформація про дату щодо найменування вулиці «Зелена» та присвоєння адреси будинку номер АДРЕСА_3 відсутня. Згідно інформації Державного архіву Запорізької області, наданої Матвіїській сільській раді листом від 10.12.2024 року №05-07/2885, рішенням виконавчого комітету Дружелюбівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області №78 від 14.10.2008 року «Про уточнення нумерації житлових будинків» уточнений номер житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_4 . Замість попереднього номеру 18 присвоєний номер 24, а замість попереднього номеру 12 присвоєний номер 18.
Згідно витребуваної з Матвіївської сільської ради Запорізького району Запорізької області витягу з погосподарської книги на будинок АДРЕСА_1 , відомості про членів домогосподарства з реєстрацією місця приживання на території ради, встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована з 15.08.2001 року.
Згідно довідки виконавчого комітету Дружелюбівської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 11.09.217 за №778, яка міститься в матеріалах спадкової справи №231/2017 заведеною Вільнянською Державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , була зареєстрована та проживала у АДРЕСА_1 з 17.02.1997 по день смерті. З померлою на день смерті були зареєстровані донька ОСОБА_1 , онуки ОСОБА_10 та ОСОБА_1 . 
Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК України).
Згідно ч.1 ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.
Ч.2 ст.1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст.1268 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Так , питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.
В подальшому, 31 січня 1966 року, Міністерством комунального господарства Української РСР була затверджена Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, за правилами якої і відбувалась державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди. Вказана інструкція втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56. Згідно з пунктами 6, 7 Розділу II Інструкції, реєстрації підлягали всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції). У додатку 1 до Інструкції було визначено перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР. Зокрема пунктами 10, 14 додатку передбачено такі документи як нотаріально посвідчені договори про право забудови, складені до видання Указу Президії Верховної Ради УРСР від 14 травня 1949 року «Про внесення змін у законодавство Української РСР у зв`язку з виданням Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948р. «Про право громадян на купівлю та будівництво індивідуальних жилих будинків» та затверджений виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію; нотаріально посвідчені договори про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку та затверджений виконкомом місцевої Ради акт про прийняття будинку в експлуатацію. Крім того за п.6 Розділу II Інструкції: не підлягають реєстрації будинки та домоволодіння, які розташовані на територіях, що вилучені з віддання місцевих Рад депутатів трудящих постановами Уряду на землях промислових підприємств, транспорту, Міністерства оборони СРСР та ін.). 
Не підлягають реєстрації також будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Таким чином згідно даних нормативних актів, підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним будинку з додержанням вимог законодавства і ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. До аналогічного висновку прийшов Верховний Суд України 18 грудня 2013 року ухвалюючи рішення по справі № 6-137цс13. Зокрема в правовій позиції по даній справі він зазначив, що право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. 
Крім того як зазначив в своєму інформаційному листі Вищий Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. 
При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 07 грудня 1990 року №553-XII «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року №105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за №112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року №5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року №45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року №1/5, та іншими нормативними актами. 
За змістом п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. 
На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.
Крім того, Вищій Спеціалізований Суд України у своєму листі зазначив, що при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. 
Таким, чином згідно погосподарської книги рік побудови відповідного будинку 1950 року і до спадкодавця перейшло право влсаності на будинок на підставі нотаріально-посвідченого договору від 30.08.1976 року на підставі ст.,ст. 227,224 ЦК УРСР (1963 року).
Враховуючи, що ОСОБА_3 отримала право власності на спірний житловий будинок, хоча й не оформлювала, а після смерті останньої спадщину прийняла позивач по справі в порядку спадкування за заповітом, відповідач та треті особи проти позову не заперечували, інших спадкоємців немає, в справі наявна постанова про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії , що є підставою для задоволення позову.
керуючись ст.ст. 10,11, 57-65, 88,208, 212-214, 216,223 ЦПК України,-
вирішив:
Позовну заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Матвіївської сільської ради Запорізького району Запорізької області (ЄДРПОУ 24906248, вул. Центральна, 77А с. Матвіївка, Запорізький район, Запорізька область), треті особи: Вільнянська державна нотаріальна контора Запорізької області (вул. Бочарова, буд.6, м. Вільнянськ, Запорізька область), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (проживає за адресою: АДРЕСА_2 )  про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом, задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 . 
Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя       Іван Олександрович Кононенко

16.06.2026