ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/19468/24 Суддя (судді) першої інстанції: Дудін С.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
Судді-доповідача: Терези Ю.О.
Суддів: Безименної Н.В., Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 13.04.2026 у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у м. Києві до Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлас Консалтинг» про накладення арешту на кошти,

ВСТАНОВИЛА:

Обставини справи
Головне управління ДПС у м. Києві (далі - Позивач) звернулося до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлас Консалтинг» (далі - Відповідач), у якому просило прийняти рішення, яким накласти арешт на кошти та інші цінності Відповідача, що знаходяться у банках, на суму податкового боргу в розмірі 538959,92 грн.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.05.2024 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.04.2026 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу 15-денний строк з дня отримання копії ухвали суду, протягом якого Позивачу необхідно усунути недоліки позовної заяви, а саме: надати суду заяву про поновлення строку звернення до суду з позовною заявою та докази поважності причин його пропуску.
09.04.2026 Позивачем подано заяву про усунення недоліків, у якій зазначено, що податковий борг Відповідача у розмірі 538959,92 грн. виник на підставі податкового повідомлення-рішення від 12.12.2019 № 0392900409, яке було оскаржене у судовому порядку. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.12.2021 у задоволенні позову відповідача про скасування податкового повідомлення-рішення відмовлено. У подальшому апеляційну скаргу Відповідача повернуто ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції набрало законної сили 20.09.2022, а грошове зобов`язання набуло статусу узгодженого. Позивач зазначив, що ним у встановленому законом порядку направлено податкову вимогу, однак податковий борг відповідачем не погашено.
На думку Позивача, звернення до суду з позовом про накладення арешту на кошти та інші цінності платника податків є окремим заходом забезпечення погашення податкового боргу, який застосовується за умови відсутності у боржника майна, за рахунок якого можливе його погашення. 
Позивач пояснив, що з метою встановлення наявності (відсутності) такого майна позивачем направлено запити до відповідних державних реєстрів, за результатами розгляду яких отримано: витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна; інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 24.04.2024, якими підтверджено відсутність у відповідача майна, що може бути джерелом погашення податкового боргу. 
Позивач вважав, що саме з моменту отримання зазначеної інформації йому стало відомо про відсутність у відповідача майна, що, у свою чергу, є юридичним фактом, з яким закон пов`язує виникнення права контролюючого органу на звернення до суду з позовом про накладення арешту на кошти. 
Тому, на думку Позивача, перебіг строку звернення до суду починається саме з 24.04.2024, тобто з дня встановлення обставин, що обґрунтовують необхідність застосування відповідного заходу забезпечення. Оскільки позовну заяву подано до суду 26.04.2024, тобто у межах процесуального строку з моменту виникнення підстав для звернення до суду, Позивач вважає, що ним не пропущено строк звернення до суду.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.04.2026 позов Головного управління ДПС у м. Києві залишено без розгляду.
Не погодившись з ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.04.2026, Позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить вказану ухвалу скасувати, а справу повернути на розгляд до суду першої інстанції.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу з неправильним застосуванням норм матеріального права. При цьому посилання на конкретну норму матеріального права, неправильно застосовану судом першої інстанції, апеляційна скарга не містить.
В апеляційній скарзі Позивач наполягає на тому, що перебіг строку звернення до адміністративного суду з позовом у цій справі почався з 24.04.2024 – дати, коли Позивач отримав інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно і витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, якими підтверджується відсутність у Відповідача майна, що може бути джерелом погашення податкового боргу.
Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Рух справи у суді апеляційної інстанції
Відповідно до ч. 1 ст. 309 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
Апеляційне провадження за апеляційною скаргою Позивача відкрито ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.05.2026, якою також витребувано матеріали справи № 320/19468/24 з Київського окружного адміністративного суду, продовжено строк судового розгляду на розумний строк, необхідний для отримання матеріалів справи із суду, у якому вони зберігаються, і встановлено строк, протягом якого учасники справи можуть подати відзив на апеляційну скаргу.
Після надходження матеріалів справи № 320/19468/24 до Шостого апеляційного адміністративного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Позиція суду апеляційної інстанції
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції у межах доводів і вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, при вирішенні справи колегія суддів виходить з такого.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, податковим повідомленням-рішенням від 12.12.2019 № 0392900409 (а.с. 38-39) до Відповідача застосовано штраф у розмірі 571003,19 грн.
Податкове повідомлення-рішення від 12.12.2019 № 0392900409 оскаржене Відповідачем до Окружного адміністративного суду міста Києва, який відмовив у задоволенні адміністративного позову рішенням від 14.12.2021 у справі № 640/16536/20 (а.с. 15-21).
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.09.2022 (а.с. 22) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлас Консалтинг» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.12.2021 у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлас Консалтинг» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового-повідомлення рішення повернуто апелянту. 
Відповідно до ч. 2 ст. 255 КАС України, у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Таким чином, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.12.2021 у справі № 640/16536/20 набрало законної сили 20.09.2022.
Відповідно до абз. 4 п. 56.18 ст. 56 Податкового кодексу України (далі - ПК України), при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.
Згідно з абз. 2 п. 57.3 ст. 57 ПК України у разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 робочих днів, наступних за днем такого узгодження.
Податковим боргом вважається сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом (пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України).
З урахуванням наведених норм ПК України, з 30.09.2022 визначений Позивачу штраф у розмірі 571003,19 грн. є податковим боргом.
28.03.2023 Позивач сформував податкову вимогу № 0001388-1302-2615 (а.с. 13), якою повідомлено, що станом на 27.03.2023 сума податкового боргу Відповідача складає 539469,92 грн. Поштове відправлення з відміткою пошти від 30.08.2023, яким податкова вимога направлялася Відповідачу, повернуте без вручення адресату з відміткою «неправ. зазн адреса» (зворот а.с. 13).
З позовом про накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банках, Позивач звернувся до суду 26.04.2024, тобто більше, ніж через рік після направлення Позивачу податкової вимоги № 0001388-1302-2615.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Позивачем пропущений тримісячний строк звернення до суду, встановлений абз. 2 ч. 2 ст. 122 КАС України, і вважає доводи апеляційної скарги безпідставними у зв`язку з наступним.
Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.
Звертаючись до суду з позовом у цій справі, нормативною підставою для такого звернення Позивач визначив пп. 20.1.33 п. 20.1 ст. 20 ПК України, якою передбачене право контролюючого органу звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, іншій фінансовій установі, небанківському надавачу платіжних послуг, емітенті електронних грошей, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.
Комплексний аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що днем виникнення підстави для звернення Позивача з позовом у цій справі є дата виникнення у Відповідача податкового боргу.
З посиланням на сталу практику Верховного Суду (постанови від 15.06.2022 у справі № 280/5400/19, від 12.11.2024 у справі № 380/653/20, від 15.01.2026 у справі № 380/5063/25) суд першої інстанції також слушно зауважив, що до спірних правовідносин не може застосовуватися ст. 102 ПК України, оскільки між правовою природою матеріально-правового строку давності в податкових правовідносинах та процесуального строку звернення до адміністративного суду є сутнісна різниця, а тому помилковим є ототожнення їх призначення при використанні. Водночас, спеціальний строк (1095) не може застосовуватись до спірних позовних вимог про накладення арешту на кошти та інші цінності, оскільки такі примусові заходи хоч і пов`язані з погашення податкового боргу, але не можуть ототожнюватися з вимогами про стягнення податкового боргу.
Відповідно до ч. 1-4 ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. 
При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву. 
Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. 
Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Питання строків звернення до суду було предметом неодноразового розгляду Верховним Судом. 
Зокрема, у постанові від 12.06.2026 у справі № 320/9674/25 Верховний Суд висловив позицію, що визначення строку звернення до адміністративного суду в системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.
Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інше подібне за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.
Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість пропущеного строку; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.
За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
В апеляційній скарзі Позивач стверджує, що строк звернення до суду слід обчислювати з моменту отримання Позивачем з відповідних державних реєстрів інформації про відсутність у Відповідача майна, а саме - з 24.04.2024.
Як правильно встановив суд першої інстанції, Позивач не надав доказів на підтвердження вчинення ним активних дій, направлених на погашення Відповідачем податкового боргу у період з моменту його виникнення до 24.04.2024, крім направлення податкової вимоги від 28.03.2023.
Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що факт отримання відомостей з відповідних реєстрів, на який Позивач посилається в обґрунтування додержання ним строку звернення до суду з позовом, свідчить лише про час, коли Позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права, зокрема, на звернення до суду з позовом про накладення арешту на кошти та інші цінності Відповідача, а тому початок перебігу строку звернення до суду не може пов`язуватися з датою 24.04.2024.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і обґрунтованість повернення позовної заяви, поданої Позивачем з порушенням встановленого процесуального строку без поважних причин.
Відтак, колегія суддів дійшла висновку про відсутність передбачених ст. 320 КАС України підстав для скасування ухвали Київського окружного адміністративного суду від 13.06.2026 про залишення позову без розгляду.
Колегія суддів враховує, що згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. 
Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи, що при постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування ухвали Київського окружного адміністративного суду від 13.06.2026 про залишення позову без розгляду відсутні.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 243, 308, 311, 312, 315, 316, 320, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 13.04.2026 залишити без задоволення.
Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 13.04.2026 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до вимог ст. 327, ч. 1 ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач: Ю.О. Тереза
Судді: Н.В. Безименна
Ю.К. Черпак