КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження: Доповідач - Кафідова О.В.
№ 22-ц/824/5499/2026 

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 757/54239/24-ц
18 травня 2026 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.
суддів - Оніщука М.І.
- Шебуєвої В.А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 - адвоката Голосної Аліни Володимирівни на рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 вересня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Хайнацького Є.С. у цивільній справі за позовомОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Граве Україна» про стягнення страхового відшкодування з урахуванням інфляційного збільшення боргу, пені та трьох процентів річних, -

в с т а н о в и в:
У жовтні 2024 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь невиплачене страхове відшкодування в розмірі 44 354,51 грн, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 22 469,13 грн, 3% річних у розмірі 1 983,82 грн, інфляційні витрати у розмірі 3 710,73 грн та судовий збір.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.08.2022 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «СК «Граве Україна» було укладено договір добровільного страхування «Граве КАСКО» № 101081626, за умовами якого термін страхування складав 1 рік, а сума страхового відшкодування - 1 100 000,00 грн.
25.04.2023 року із застрахованим за договором страхування транспортним засобом Mazda СX30, реєстраційний номером НОМЕР_1 сталася дорожньо-транспортна пригода, яка відповідно до умов договору страхування є страховим випадком. Поліція на місце ДТП не викликалася, так як керуючись п. 1.16 ОСНОВНОЇ частини Договору (ОСОБЛИВІ умови), при наявності умов, передбачених п. 8.4, звернення у компетентні органи є необов`язковим.
26.04.2023 року, відповідно до умов Договору страхування, позивач повідомила Страховика про страховий випадок із застрахованим транспортним засобом, проте останній проігнорувавши ОСОБЛИВІ умови договору, не визнав випадок страховим та відмовив у виплаті страхового відшкодування по причині невиконання позивачем п. 8.3. , п. 7.2.1, підп. 16.1.1 п.16 Загальної частини договору страхування (лист про відмову вих. № 2096 від 03.05.2023 року).
У відповідь на лист, ОСОБА_1 06.06.2023 року направила Страховику претензію щодо виплати страхового відшкодування, однак відповіді, у встановлений претензію строк, отримано не було.
Після цього позивач звернулася зі скаргою до НБУ, що здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг України, яким було запропоновано вирішити спір у судовому порядку.
Таким чином, склалася ситуація, коли відповідач заперечує виникнення у нього прав та обов`язків перед позивачем за договором добровільного страхування № 101081626 від 11.08.2022 року з урахуванням п. 1.16 ОСОБЛИВИХ умов Договору, а саме обов`язку здійснити виплату страхового відшкодування по причині невиконання умов договору страхування.
Позивач наголошує, що згідно з пунктом 1.16 «ОСОБЛИВІ УМОВИ» ОСНОВНОЇ ЧАСТИНИ Договору страхування № 101081626 від 11.08.2022 року: «Якщо внаслідок страхового випадку немає постраждалих осіб та /або інших учасників ДТП та орієнтовна вартість відновлювального ремонту складає до 5% (але не більше 25 000,00 грн. для транспортних засобів із страховою сумою менше 600 000,00 грн та не більше 80 000,00 (вісімдесяти тисяч) грн для транспортних засобів із страховою сумою від 600 000,00 грн) - звернення в компетентні органи є необов`язковим (на умовах п. 8.4. загальної частини даного Договору)».
Пунктом 8.4. загальної частини договору страхування визначено, що: «Якщо внаслідок страхового випадку немає постраждалих осіб та /або інших учасників ДТП та орієнтовна вартість відновлювального ремонту складає до 5% (але не більше 25 000,00 грн. для транспортних засобів із страховою сумою менше 600 000,00 грн та не більше 80 000,00 грн для транспортних засобів із страховою сумою від 600 000,00 гривень) -дії, зазначені у п. 8.3 Загальної частини даного Договору є необов`язковими і фіксування страхового випадку здійснюватися Страховиком або уповноваженою ним особою».
Вартість відновлювального ремонту застрахованого за договором страхування пошкодженого транспортного засобу, згідно рахунку-фактури № 00000198 ФОП ОСОБА_2 від 29.05.2023 року становить 44 354,51 грн, що складає 4% (44 354./1 100 000) від вартості застрахованого авто і не перевищує 5% страхової суми, передбаченої умовами п. 1.16 «Особливі умови» Основної частини Договору страхування.
Посилаючись на те, що у відповідача утворилась перед позивачем заборгованість щодо виплати страхового відшкодування, на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позивач просить стягнути з відповідача на свою користь указану суму боргу з урахуванням інфляційних втрат та трьох процентів річних.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 16 вересня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не виконала умови договору страхування, які діють в період воєнного стану, а саме не сповістила та не викликала на місце ДТП відповідні державні органи, зокрема, поліцію, з метою оформлення події, а також не здійснила інші необхідні процедури, передбачені Правилами дорожнього руху для визнання подію страховим випадком.
Що стосується стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн, то суд дійшов висновку, що такі відповідають критеріям реальності та розумності. На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу представник відповідача надав копії: ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АІ № 1623793 від 14.08.2024 року, договору про надання правової (правничої) допомоги від 22.07.2024 року № 27, акту виконаних робіт до договору про надання правової (правничої) допомоги від 22.07.2024 року № 27, відповідно до якого встановлено вартість послуг наданих адвокатом в розмірі 10 000,00 грн.
Не погоджуючись з рішенням Печерського районного суду м. Києва від 16 вересня 2025 року, представник ОСОБА_1 - адвокат Голосна А. В. 04 грудня 2025 року подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду першої інстанції прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.
Зазначає, що суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення помилково послався на Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», хоча спірні правовідносини регулюються виключно договором добровільного страхування (КАСКО), укладеним між сторонами. Отже суд неправильно визначив правову природу спірних правовідносин, що само по собі є підставою для скасування рішення.
При цьому, звертає увагу, що укладений між сторонами договір добровільного страхування містить неоднозначні та суперечливі формулювання щодо порядку повідомлення та переліку виключень, що за законом однозначно тлумачиться на користь страхувальника. Висновок суду щодо пріоритетності пункту 16.1.1 договору страхування є необґрунтованим, оскільки ця норма регулює порядок дій у період воєнного стану загально, але не скасовує спеціальну норму щодо подій з незначними пошкодженнями, яка міститься в Особливій частині договору, які саме і є основними та визначальними умовами при виплаті страхового відшкодування.
Позивач є споживачем фінансової послуги, а договір страхування є стандартним, тому будь-які неузгодженості, нечіткість чи колізії в договорі повинні бути витлумачені на користь позивача. Проте суд повністю проігнорував зазначену імперативну норму, неправильно віддавши пріоритет нормам договору, що тлумачяться на користь страховика. 
Крім того, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо задоволення заяви відповідача про стягнення витрат на правничу допомогу. Подані відповідачем докази не підтверджують ані реальності понесених витрат, ані їх необхідності чи співмірності з обсягом наданих послуг. 
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно з вимогами частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.
Судом встановлено, що 11.08.2022 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «Граве Україна» було укладено договір добровільного страхування «Граве КАСКО» № 101081626, за умовами якого строк страхування складав 1 рік, а сума страхового відшкодування - 1 100 000,00 грн.
Згідно з пунктом 1.16 «Особливі умови» Основної частини договору страхування № 101081626 від 11.08.2022 року: «Якщо внаслідок страхового випадку немає постраждалих осіб та /або інших учасників ДТП та орієнтовна вартість відновлювального ремонту складає до 5% (але не більше 25 000,00 грн для транспортних засобів із страховою сумою менше 600 000,00 грн та не більше 80 000,00 (вісімдесяти тисяч) грн для транспортних засобів із страховою сумою від 600 000,00 грн) - звернення в компетентні органи є необов`язковим (на умовах пункту 8.4. загальної частини даного договору)».
Відповідно до пункту 8.3 пункту 8 Загальної частини Договору страхування, Страхувальник у разі настання страхового випадку, зобов`язаний з місця події сповістити та викликати на місце події відповідні держані компетентні органи (МВС, Поліції, ДСНС тощо) та дочекатися їх приїзду з метою обов`язкового реєстрації та оформлення події.
Пунктом 8.4. Загальної частини договору страхування визначено, що: «Якщо внаслідок страхового випадку немає постраждалих осіб та /або інших учасників ДТП та орієнтовна вартість відновлювального ремонту складає до 5% (але не більше 25 000,00 грн для транспортних засобів із страховою сумою менше 600 000,00 грн та не більше 80 000,00 грн для транспортних засобів із страховою сумою від 600 000,00 грн) -дії, зазначені у п. 8.3 Загальної частини даного Договору є необов`язковими і фіксування страхового випадку може здійснюватися Страховиком або уповноваженою ним особою».
Разом із тим, у договорі страхування прописані застереження щодо воєнного стану, а саме пункт 16.1, відповідно до якого, страховим випадком визнається ДТП при виконанні страхувальником та /особою, допущеною до керування ТЗ, пункту 8.3. Загальної частини Договору (крім випадків, передбачених п.8.4.1 Загальної частини договору).
Отже, на випадок воєнного стану сторони окремо узгодили «ОСОБЛИВІ умови» Основної частини договору, якими повинен керуватися Страхувальник у разі настання страхового випадку, в іншому випадку пункт 8.4. не міг би бути реалізований.
25.04.2023 року із застрахованим за договором страхування транспортним засобом Mazda СX30, реєстраційний номером НОМЕР_1 сталася дорожньо-транспортна пригода, яка відповідно до умов договору страхування визнається страховим випадком.
26.04.2023 року позивач, відповідно до умов договору страхування, повідомив Страховика про страховий випадок із застрахованим транспортним засобом.
Листом від 03.05.2023 року № 2096 страховик не визнав випадок страховим та відмовив позивачці у виплаті страхового відшкодування, зазначивши наступне:
- підпункт 7.2.1 пункту 7.2 Загальної частини Договору страхування передбачено, що Страхувальник зобов`язаний дотримуватися умов та зобов`язань, передбачених даним Договором;
- відповідно до п. 8.3 п. 8 Загальної частини Договору страхування, Страхувальник з місця події повинен сповістити та викликати на місце події відповідні держані компетентні органи (МВС, Поліції, ДСНС тощо) та дочекатися їх приїзду з метою обов`язкового реєстрації та оформлення події... здійснити інші необхідні процедури, передбачені Правилами дорожнього руху;
- для визнання випадку (примітка -ДТП) страховим в період дії воєнного часу, як вказано в підп. 16.1.1. пункту 16.1 Загальної частини договору, Страхувальник повинен був забезпечити дотримання пункту 8.3. Загальної частини договору страхування, а саме: з місця події сповістити та викликати на місце події відповідні держані органи, зокрема, поліцію, з метою оформлення події;
- підпунктом 12.1.5 пункту 12.1 загальної частини Договору страхування визначено, що «несвоєчасне повідомлення Страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин та /або невиконання Страхувальником або особою, допущеною до
- керування ТЗ, інших обов`язків за Договором, або створення Страховику перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків є підставою для відмови Страховика у виплаті страхового відшкодування або зменшення його розміру.
У відповідь на лист Страховика, 06.06.2023 року ОСОБА_1 направила Страховику претензію щодо виплати страхового відшкодування, однак відповіді, у встановлений претензію строк, отримано не було.
Вартість відновлювального ремонту застрахованого за договором страхування пошкодженого транспортного засобу, згідно Рахунку-фактури № 00000198 ФОП ОСОБА_2 від 29.05.2023 року становить 44 354,51 грн, що складає 4% (44 354./1 100 000) від вартості застрахованого авто і не перевищує 5% страхової суми, передбаченої умовами п. 1.16 «Особливі умови» Основної частини Договору страхування.
Відповідно до статті 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Відповідно до статті 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.
Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.
Відповідно до частин першої та другої статті 9 вказаного Закону, страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов договору страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 20 Закону України «Про страхування» та пункту 2 частини першої статті 988 ЦК України, страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати або страхового відшкодування.
Відповідно до статті 25 Закону України «По страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника.
Підстави для відмови страховика у здійсненні страхової виплати або страхового відшкодування встановлені статтею 991 ЦК України та статтею 26 Закону України «Про страхування», згідно з якими страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі: 1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов`язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації; 2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об`єкт страхування або про факт настання страхового випадку; 4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала; 5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) наявності інших підстав, встановлених законом.
Договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону.
Відповідно до умов договору добровільного страхування «Граве КАСКО» від 11.08.2022 року № 101081626, укладеного між ОСОБА_1 та ПрАТ «СК «Граве Україна», а саме: підпункту 7.2.1 пункту 7.2. Загальної частини Договору страхування, страхувальник зобов`язаний дотримуватись умов та зобов`язань, передбачених даним Договором.
Підпункт 8.3. пункту 8 Загальної частини Договору страхування визначає дії страхувальника у разі настання страхового випадку, а саме: «з місця події сповістити та викликати на місце події відповідні державні компетентні органи (МВС, Поліції, ДСНС тощо) та дочекатися їх приїзду з метою обов`язкової реєстрації та оформлення події, здійснити усі інші необхідні процедури, передбачені Правилами дорожнього руху.
У договорі страхування сторони передбачили застереження щодо воєнного стану, а саме у підпункті 16.1.1. п. 16.1 Загальної частини Договору страхування, зазначено, що «в період дії воєнного стану та протягом 3 (трьох) місяців після припинення або скасування воєнного стану, за наступними подіями (ризиками) страховим випадком визнається ДТІ - при виконанні Страхувальник та/особою, допущеною до керування ТЗ, пункту 8.3. Загальної частини Договору (крім випадків, передбачених п. 8.4.1. Загальної Частини цього Договору).
Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, який затверджено Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб із наступним продовженням воєнного стану в Україні та дією такого на момент прийняття судового рішення.
Отже, для визнання ДТП страховим випадком в період дії воєнного стану Страхувальник відповідно до підпункту 16.1.1. пункту 16.1. Загальної частини Договору страхування повинен був забезпечити дотримання пункту 8.3. Загальної частини Договору страхування, а саме: з місця події сповістити та викликати місце події відповідні державні органи, зокрема, Поліцію, з метою оформлення події а також здійснити усі інші необхідні процедури, передбачені Правилами дорожнього руху, проте цього не зробив.
У свою чергу, підпунктом 12.1.5. пункту 12.1. Загальної частини Договору страхування визначено, що «несвоєчасне повідомлення Страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин та/або невиконання Страхувальником або особою, допущеною до керування ТЗ, інших обов`язків за Договором, або створення Страховику перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків» є підставою для відмови Страховика у виплаті страхового відшкодування або зменшення його розміру.
Враховуючи наведене, встановивши, що позивач не виконала умови договору страхування, які діють в період воєнного стану, а саме не сповістила та не викликала на місце ДТП відповідні державні органи, зокрема, поліцію, з метою оформлення події, а також не здійснила інші необхідні процедури, передбачені Правилами дорожнього руху для визнання подію страховим випадком, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відмова страховика у виплаті позивачці страхового відшкодування, є законною та обґрунтованою, а тому підстави для задоволення позову відсутні. 
У свою чергу, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом норм матеріального права при ухваленні оскаржуваного рішення, а саме Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», хоча спірні правовідносини виникли з приводу договору добровільного, а не обов`язкового страхування, як помилкового вважав суд першої інстанції.
Допущені судом першої інстанції порушення щодо неправильного застосування норм матеріального права є підставою для зміни рішення суду шляхом виключення з його мотивувальної частині посилання на Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що суд безпідставно застосував пункт 16.1.1 договору страхування, віддавши пріоритет нормам договору, що тлумачяться на користь страховика, то такі не заслуговують на увагу, оскільки сторони самостійно визначили в договору особливі умови на випадок воєнного стану, такі вимоги договору позивачем не оспорювалися та є чинними. 
Щодо витрат на професійну правничу допомогу
Відповідно до статті 133 ЦПК Україна правнича допомога є складовою судових витрат.
Частинами другою-четвертою статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При цьому витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Тобто, ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, необхідність, розумність розміру, з урахуванням складності справи.
Враховуючи наведене, надавши оцінку доказам, наданим відповідачем на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що розмір таких витрат в сумі 10 000,00 грн відповідає засадам розумності та необхідності з урахуванням складності справи.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно ч.ч.1ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом виключення з його мотивувальної частини посилання на Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в іншій частині рішення відповідає обставинам справи, та підлягає залишенню без змін.
Виходячи з положень ст. 141 ЦПК України апеляційний суд не вбачає підстав для компенсації позивачу понесених нею судових витрат на стадії апеляційного перегляду справи.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-381 ЦПК України, суд 
у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 - адвоката Голосної Аліни Володимирівни задовольнити частково.
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 вересня 2025 року змінити, виключити з його мотивувальної частини посилання на Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
В іншій частині рішення залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: