Справа № 128/788/26 

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2026 року місто Вінниця
Вінницький районний суд Вінницької області у складі: 
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
з участю:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого – адвоката ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6 ,
представника потерпілої – адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження, відомості по якому 04.12.2025 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12025020000001041 по обвинуваченню
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Костопіль Рівненської області, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , маючого середньо-спеціальну освіту, неодруженого, працюючого водієм у ТОВ «Рівотекс», раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 04 грудня 2025 року біля 07 год. 40 хв., керуючи технічно справним транспортним засобом марки «Mersedes-Benz Sprinter 519», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою «М-21», сполученням «Житомир – Могилів-Подільський», 290 км + 650 м, поблизу с. Дорожнє Вінницького району Вінницької області, в напрямку м. Вінниці, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, своєчасно не відреагував на її зміну, внаслідок чого в момент виникнення небезпеки для його руху у вигляді велосипедиста ОСОБА_8 , який виїжджав з узбіччя на дорогу та рухався попереду автомобіля в попутному з ним напрямку, маючи об`єктивну можливість виявити, що велосипедист наблизився до автомобіля на відстань безпечного бокового інтервалу і ця відстань поступово зменшується, не вжив своєчасних заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу, у зв`язку з чим допустив наїзд на вказаного велосипедиста.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_8 загинув на місці події.
Згідно висновку судово-медичної експертизи №1291 від 30.12.2025 у ОСОБА_8 виявлено відкриту черепно-мозкову травму у вигляді: крововиливу в м`які покриви голови, множинних переломів кісток основи та склепіння черепа, субдурального та субарахноїдального крововиливу над обома півкулями головного мозку з проривом крові в шлункову систему, що ускладнилося набряком та набуханням речовини головного мозку.
Відкрита черпно-мозкова травма, виявлена у ОСОБА_8 утворилася при поєднаній динамічній (удар) та при статичній (стискання) дії тупого твердого предмета (предметів) з жорсткою конструкцією, з різною величиною потужності їх впливу, та згідно п. 2.1.3 Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, належить до тяжкого тілесного ушкодження, оскільки має ознаки небезпеки для життя в момент заподіяння.
Смерть ОСОБА_8 настала внаслідок вищевказаної відкритої черепно-мозкової травми, що ускладнилась набряком та набуханням головного мозку. Між смертю, відкритою черепно-мозковою травмою, що ускладнилася набряком та набуханням головного мозку та смертю ОСОБА_8 є прямий причинний зв`язок.
Відповідно до висновку судової інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/102-25/27561-ІТ від 04.02.2026 у дорожньо-транспортній ситуації, що досліджується, водій автомобіля марки «Mersedes-Benz Sprinter 519», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_4 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху.
У цій дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля марки «Mersedes-Benz Sprinter 519», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_4 мав технічну можливість запобігти контактуванню з велосипедистом шляхом виконання вимог п. 12.3 ПДР.
У цій дорожньо-транспортній ситуації в діях водія автомобіля марки «Mersedes-Benz Sprinter 519», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_4 вбачається невідповідність вимогам п. 12.3 ПДР, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди.
Таким чином, водій ОСОБА_4 за вищевказаних обставин порушив вимоги п.п. 2.3(б) та 12.3 Правил дорожнього руху, відповідно до яких: для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.
Порушення водієм ОСОБА_4 вимог п. 12.3 ПДР знаходяться в безпосередньому причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме із смертю велосипедиста ОСОБА_8 .. 
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України визнав повністю, щиро розкаявся. В своїх показах повністю підтвердив обставини, що викладені в обвинувальному акті. Пояснив, що працює водієм у ТОВ «Рівотекс», має стаж водіння приблизно 4-5 років, водієм працює 3 роки. 04.12.2025 він їхав на автомобілі «Mersedes-Benz Sprinter», який належить ОСОБА_9 та перебуває в оренді підприємства, де він працює, з м. Іллінці в напрямку м. Вінниці. Швидкість його автомобіля була близько 100 км/год. Вказана ділянка дороги має дві смуги руху в одному напрямку, він їхав у крайній правій смузі. Будь-яких обмежень у видимості на цій ділянці дороги у той час у нього, як водія, не було. Дорога була мокра, оскільки йшов дощ. Неподалік с. Дорожнє внаслідок власної необережності допустив наїзд на велосипедиста. Велосипедиста він бачив приблизно за 130 метрів, той рухався у попутному напрямку по узбіччю, але поступово зміщувався у бік дороги. Він намагався уникнути зіткнення із ним шляхом зміщення автомобіля у ліву смугу, однак, по лівій смузі руху їхали інші автомобілі, які здійснювали випередження. Оскільки його автомобіль був завантажений та була слизька дорога, він не гальмував та думав, що уникне зіткнення із велосипедистом. Проте, не уникнув цього. Зіткнення автомобіля із велосипедистом відбулося правим дзеркалом заднього виду, після чого велосипедист впав на узбіччя дороги. Після ДТП він намагався викликати швидку медичну допомогу для велосипедиста, але через те, що всі диспетчери були зайняті, йому не вдалося цього зробити. Швидку медичну допомогу викликали інші люди, які зупинилися за ним. Він намагався надати потерпілому допомогу шляхом підкладення сумки, що була у потерпілого, під його голову, оскільки з голови йшла кров. Визнає себе винним у порушенні п.п. 12.3 та 2.3(б) ПДР. Зазначив, що технічну можливість уникнути ДТП він мав. ДТП сталося з його необережності не неуважності. Перед виїздом він не вживав алкогольні, наркотичні чи лікарські препарати, що знижують увагу та швидкість реакції. Також вказав, що відшкодував потерпілій матеріальну шкоду під час досудового слідства, просив у потерпілої вибачення. У вчиненому розкаявся, просив суд його суворо не карати, не позбавляти волі та не позбавляти права керування транспортними засобами, оскільки робота водієм є джерелом його доходу та інсування. Додатково вказав, що не є інвалідом першої/другої груп.
Потерпілою у даному кримінальному провадженні визнано ОСОБА_6 , яка в судовому засіданні повідомила, що ОСОБА_8 є її батьком. 04.12.2025 о 07-43 год. їй подзвонили та повідомили, що батька збила машина. Вона із чоловіком відразу поїхали на місце події. Вказала, що батько того дня їхав на роботу велосипедом. Він завжди їздив на роботу на велосипеді і щоразу одягав відповідний жилет. Коли вона із чоловіком приїхали на місце події, то швидкої ще не було, а обвинувачений знаходився у автомобілі. Через деякий час вона поїхала, оскільки необхідно було вирішувати питання щодо організації похорон. На місці залишився її чоловік, який вже спілкувався із обвинуваченим. Зазначила, що у тому місці така ділянка дороги, що, якби обвинувачений залишив місце ДТП, то ніхто і не знав би, хто збив батька, але обвинувачений залишився на місці і не втік. Того ж дня їй зателефонувала яксь жінка з боку обвинуваченого та запропонувала допомогу з похоронами батька. Підтвердила, що обвинуваченим дійсно було відшкодовано всі матеріальні витрати, пов`язані із похованням батька та поминальними обідами. На даний час їй відшкодовано матеріальну шкоду. Претензій до обвинуваченого вона не має, він просив вибачення у неї, її брата, у всіх. При призначенні покарання просила не позбавляти обвинуваченого волі, призначити мінімальне покарання та не позбавляти його права керування транспортними засобами, оскільки це є джерелом його доходу, він молодий, йому необхідно створювати сім`ю та її утримувати, а батька вже не повернеш.
Суд, враховуючи повне визнання вини обвинуваченим, заслухавши думку учасників судового провадження, врахувавши позицію потерпілих, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та ухвалив обмежитись дослідженням характеризуючих даних на обвинуваченого. При цьому, суд виходить з того, що злочин вчинений обвинуваченим є одноепізодним, обвинувачений не має будь яких фізичних чи психічних вад, розуміє суть пред`явленого обвинувачення, розуміє зміст фактичних обставин справи, які не оспорює, усвідомлює неможливість у подальшому оспорити ці фактичні обставини в апеляційному порядку, про що заявив у судовому засіданні, а відтак у даному випадку у суду відсутні сумніви щодо добровільності і істинності позиції обвинуваченого з цього питання. Обвинувачений визнає свою вину повністю, цивільний позов по справі не заявлявся. 
Прокурор та потерпіла не оспорили фактичні обставини справи, їм зрозуміло неможливість у подальшому оспорити ці фактичні обставини в апеляційному порядку.
Оцінивши сукупність доказів у справі та надавши юридичну оцінку діям ОСОБА_4 , суд кваліфікує дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.
При вирішенні питання щодо обрання ОСОБА_4 покарання, суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання та слідує принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Щодо особи обвинуваченого ОСОБА_4 , судом встановлено наступне.
Обвинувачений ОСОБА_4 на час вчинення кримінального правопорушення був повнолітнім; раніше не судимий; на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває; за місцем роботи в ТОВ «Рівотекс» характеризується позитивно; не є інвалідом першої-другої груп.
Доказів перебування ОСОБА_4 на момент вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, матеріали справи не містять.
Згідно досудової доповіді Рівненського РВ №3 філії ДУ «Центр пробації» у Рівненській області ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як низький та орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_4 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливий та не становить високої небезпеки для суспільства, у тому числі окремих осіб. 
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України суд визнає щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку.
При цьому суд враховує, що щире каяття це не формальна вказівка на визнання своєї вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження. Отже, щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.
Суд зауважує, що безпосередньо сприймаючи під час судового засідання пояснення, показання, поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 , суд дійшов переконання, що обвинувачений дійсно виражає глибокі переживання щодо того, що сталося, повно розкриває деталі скоєного задля забезпечення сприяння установлення усіх обставин, що мають значення для справи, щиро засуджує свою кримінально карану поведінку, що може свідчити про позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь соціальної небезпечності обвинуваченого, який виражає повну готовність нести кримінальну відповідальність.
Добровільним відшкодуванням шкоди є відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди потерпілому без примусу у спосіб, встановлений чинним законодавством. Сутність добровільного відшкодування шкоди полягає у відновленні порушеного майнового становища потерпілого особою, яка вчинила кримінальне правопорушення. Воно полягає в усуненні винною особою наслідків скоєного правопорушення шляхом компенсації шкоди в повному розмірі.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено. 
При призначенні покарання суд, відповідно до вимог ст. ст. 50, 65-67, 68 Кримінального кодексу України щодо загальних засад призначення покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, яке, згідно ст. 12 КК України, є тяжким злочином; вчинення суспільно небезпечного діяння проти безпеки руху та експлуатації транспорту та є злочином вчиненим з необережності; особу обвинуваченого, а саме те, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому; добровільно, на стадії досудового розслідування відшкодував завдані збитки; позицію потерпілої, яка не має претензій до обвинуваченого, просила не позбавляти його волі, призначити мінімальне покарання та не застосовувати до нього додаткове покарання; не перебуває на обліку у лікарів психіатра та нарколога; обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого; поведінку обвинуваченого до та після вчинення кримінального правопорушення; надання правдивих показів в суді.
Суд зазначає, що згідно положень частини 2 статті 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Частинами 1 та 2 статті 65 Кримінального кодексу України, зокрема встановлено, що суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який в своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
При цьому суд використовує повноваження, надані йому державою, обирати між альтернативами при призначенні покарання, кожна з яких є законною, застосовує принцип індивідуалізації покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта, та вважає, що обране покарання є достатнім для того, щоб засуджений довів своє виправлення.
Згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 року №14 при призначенні покарання за ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину.
Відповідно до пункту 21 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України в кожному випадку призначення покарання за ст. 286 і ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.
Санкція ч. 2 ст. 286 КК України з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження надає можливість суду як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи. Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність має альтернативний характер застосування і не є обов`язковим для суду (постанова Верховного Суду від 08 лютого 2018 року у справі №361/2704/16-к).
Обвинуваченим ОСОБА_4 із власної ініціативи в добровільному порядку під час досудового розслідування відшкодовано шкоду потерпілій. Потерпілою ОСОБА_6 підтверджено даний факт та у неї немає будь-яких претензій до обвинуваченого. Потерпіла просила призначити обвинуваченому мінімальне покарання без призначення додаткового покарання.
З урахуванням наведеного, суд, керуючись принципами гуманності, необхідності і достатності покарання для виправлення обвинуваченого, вважає за можливе призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, що буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі, в межах санкції інкримінуємої частини статті без позбавленням права керування транспортними засобами, та звільнити його від відбування основного покарання з випробуванням із застосуванням ст. 75 КК України та покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України. Визначене покарання, на думку суду, є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень виходячи із принципу індивідуалізації покарання та дискреційних повноважень суду. 
Цивільний позов не заявлявся. 
На підставі ст. 124 КПК України слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати в загальній сумі 9359,70 грн., а саме за проведення експертиз: №СЕ-19/102-25/27561-ІТ від 04.02.2026 в сумі 3119,90 грн., №СЕ-19/102-25/26774-ІТ від 19.01.2026 в сумі 3119,90 грн., №СЕ-19/102-25/267011-ІТ від 16.01.2026 в сумі 3119,90 грн.. 
Заходи забезпечення кримінального провадження, застосовані ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 09.12.2025 - скасувати.
Відповідно до вимог ст. 100 КПК України та матеріалів кримінального провадження речові докази, а саме: 
- автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter 519», державний номерний знак НОМЕР_1 , що поміщений на спеціальний майданчик для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів ГУНП у Вінницькій області за адресою: м. Вінниця, вул. Ботанічна, 38, - повернути власнику ОСОБА_9 ;
- велосипед «Салют», який належав загиблому ОСОБА_8 , що поміщений на спеціальний майданчик для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів ГУНП у Вінницькій області за адресою: м. Вінниця, вул. Ботанічна, 38 – повернути потерпілій ОСОБА_6 ;
- свідоцтво про реєстрацію зазначеного транспортного засобу серії НОМЕР_2 , долучене до матеріалів кримінального провадження – повернути власнику ОСОБА_9 ;
- фрагменти правого дзеркала заднього виду автомобіля, поміщені у спеціальний пакет НПУ та передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Відділу поліції №3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області - знищити.
Застосований до обвинуваченого ОСОБА_4 ухвалою суду від 07.04.2026 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання закінчився 07.06.2026 та сторонами кримінального провадження не ініціювалося питання щодо його продовження чи обрання іншого запобіжного заходу. 
Відповідно до ст. 65 КК України, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд –

у х в а л и в:

Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки без позбавлення права керування транспортними засобами.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки. 
Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: 
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. 
Початок іспитового строку ОСОБА_4 рахувати з 15 червня 2026 року, тобто з дня проголошення вироку.
Скасувати, накладений ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 09.12.2025, арешт з майна – автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter 519», державний номерний знак НОМЕР_1 ; велосипеда «Салют»; свідоцтва про реєстрацію зазначеного транспортного засобу серії НОМЕР_2 ; фрагмента правого дзеркала заднього виду автомобіля. 
Речові докази:
- автомобіль «Mercedes-Benz Sprinter 519», державний номерний знак НОМЕР_1 , що поміщений на спеціальний майданчик для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів ГУНП у Вінницькій області за адресою: м. Вінниця, вул. Ботанічна, 38, - повернути власнику ОСОБА_9 , жителю АДРЕСА_2 ;
- свідоцтво про реєстрацію зазначеного транспортного засобу серії НОМЕР_2 , долучене до матеріалів кримінального провадження – повернути власнику ОСОБА_9 , жителю АДРЕСА_2 ;
- велосипед «Салют», який належав загиблому ОСОБА_8 , що поміщений на спеціальний майданчик для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів ГУНП у Вінницькій області за адресою: м. Вінниця, вул. Ботанічна, 38 – повернути потерпілій ОСОБА_6 ;
- фрагменти правого дзеркала заднього виду автомобіля, поміщені у спеціальний пакет НПУ та передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Відділу поліції №3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області - знищити.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення експертиз на загальну суму 9357 (дев`ять тисяч триста п`ятдесят сім) гривень 70 копійок. 
Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Копію вироку не пізніше наступного дня після проголошення направити потерпілому, якщо він не був присутній при його проголошенні.

Суддя ОСОБА_1