Справа № 456/1049/17
Провадження № 1-кп/456/4/2026

ВИРОК
іменем України

27 травня 2026 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання    ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження стосовно
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Міжріччя Долинського району Івано-Франківської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, з вищою освітою, одруженого, раніше не судимого, 
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, 

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Тернополя Тернопільської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , не працюючого, з вищою освітою, одруженого, раніше не судимого, 
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, 

за участю:
прокурора        ОСОБА_5 ,
потерпілих        ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , 
представника потерпілого ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
обвинувачених       ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
захисників       ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , 
ОСОБА_13 , –

встановив:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

ОСОБА_3  16 червня 2016 року, о 18 годині 30 хвилин, керуючи автомобілем «Toyota Land Cruiser Prado», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись ним по автомобільній дорозі Моршин-Стрий у напрямку до м.Моршин, при проїзді її ділянки біля будинку № 18 у с.Миртюки Стрийського району Львівської області та при виконанні розвороту ліворуч, порушив вимоги Р 1 п. 1.5; Р 2 п. 2.3 б), д), 2.9 а); Р 10 п.п. 10.1. 10.4 Правил дорожнього руху України, які виразилися в тому, що він, керуючи автомобілем в стані алкогольного сп`яніння (згідно акту №283 медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 16.06.2016, виданого Стрийською ЦРЛ, гр. ОСОБА_3 перебував у стані алкогольного сп`яніння - 2,1 проміле), проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, виконуючи маневр розвороту поза межами перехрестя, не переконався, що це буде безпечним та не створить перешкод іншим учасникам руху, відтак не дав дорогу зустрічному автомобілю «Citroen Jumpy», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 , котрий рухався у напрямку до м. Стрий, і смугу руху якого він пересікав, такими своїми діями створив йому аварійну обстановку, яка призвела до зіткнення між їхніми транспортними засобами. Від контактування між собою автомобілі «Toyota Land Cruiser Prado», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та «Citroen Jumpy», реєстраційний номер НОМЕР_2 , змінили свої попередні траєкторії руху, в результаті чого виїхали на праве по ходу руху до м.Стрия узбіччя дороги, де автомобіль «Citroen Jumpy», реєстраційний номер НОМЕР_2 , скоїв наїзд на пішоходів ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_14 .
Внаслідок порушення водієм ОСОБА_3 правил безпеки дорожнього руху пішохід ОСОБА_7 , згідно висновку експерта № 142 судово-медичної експертизи від 20.07.2016, отримав вдавлений багатоуламковий перелом лобної кістки справа з відходженням тріщин на кістки лівої половини склепіння черепа та на кістки основи черепа, дрібні рихлі згортки крові під твердою мозковою оболонкою лівої лобно-тім`яно-скроневої ділянки головного мозку, вогнищеві крововиливи під м`яку оболонку майже на всьому протязі випуклих поверхонь головного мозку, велико-вогнещевий крововилив в м`яких тканинах лобної ділянки голови зліва, садна обличчя, які були небезпечними для життя в момент заподіяння і перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті.
Пішохід ОСОБА_8 , згідно висновку експерта № 634 судово-
медичної експертизи від 21.12.2016, отримав поєднану травму тіла, яка супроводжувалася: закритою травмою грудної клітки у вигляді лінійних переломів 1- 6-го ребер справа (по передній аксілярній та середньо-ключичній лінії), лінійних переломів 1-10-го ребер справа (по паравертебральній лінії), лінійних переломів 2-5-го ребер зліва (по передній аксілярній лінії), забою обох легень, двобічного гемопневмотораксу, масивної гематоми грудної стінки справа, компресійного перелому тіла четвертого грудного хребця, лінійних переломів остистих паростків четвертого та п`ятого грудних хребців; відкритою черепно-мозковою травмою у вигляді забою головного мозку середньої тяжкості з вдавленим переломом зовнішньої пластинки лівої лобної кістки та з забійною раною лобно-тім`яної ділянки голови справа, переломом кісток спинки носа та решітчастої кістки. Перелічені тілесні ушкодження могли утворитися під час ДТП та відносяться до тяжких за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.
Пішохід ОСОБА_14 , згідно висновку експерта № 333 судово- медичної експертизи від 30.06.2016, отримав закриту черепно-мозкову травму у вигляді забою головного мозку середнього ступеню, закритий перелом спинки носа без зміщення кісткових уламків з ушкодженням комірок решітчастої кістки, вдавлені багатофрагментарні переломи кісток правої гайморової пазухи, перелом верхньої щелепи справа, які могли утворитися під час ДТП та відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я.
Пасажирка автомобіля «Citroen Jumpy» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_15 , згідно висновку експерта № 28 судово-медичної експертизи від 19.01.2017, отримала закритий косий перелом четвертої п`ясної кістки правої китиці в середній третині зі зміщенням, синці в ділянках обох гомілок, лівого передпліччя, які могли утворитися під час ДТП та відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я.
Таким чином, ОСОБА_3 , 16 червня 2016 року, о 18 годині 30 хвилин, керуючи автомобілем «Toyota Land Cruiser Prado», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись ним по автомобільній дорозі Моршин-Стрий у напрямку до м. Моршин, при проїзді її ділянки біля будинку №18 у с. Миртюки Стрийського району Львівської області та при виконанні розвороту ліворуч, грубо порушив вимоги правил дорожнього руху, що призвело до зіткнення автомобіля під його керуванням із автомобілем «Citroen Jumpy», реєстраційний номер НОМЕР_2 , в результаті чого в подальшому відбувся наїзд на пішохода ОСОБА_7 , який від отриманих тілесних ушкоджень помер, пішохода ОСОБА_8 , який отримав тяжкі тілесні ушкодження, а пішохід ОСОБА_14 і пасажир ОСОБА_15 отримали середньої тяжкості тілесні ушкодження.

ОСОБА_4  16 червня 2016 року, о 18 годині 30 хвилин, керуючи автомобілем «Citroen Jumpy», реєстраційний номер НОМЕР_2 , та рухаючись ним по автомобільній дорозі Моршин-Стрий у напрямку до м. Стрий, при проїзді її ділянки біля будинку №18 у с. Миртюки Стрийського району Львівської області, порушив вимоги Р 1 п 1.5; Р 2 п. 2.3 б), д); Р 12 п.п. 12.1, 12.3, 12.4 та 12.9 б) Правил дорожнього руху України, які виразилися в тому, що він проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, рухався у населеному пункті, згідно висновку експерта № 5472 судової автотехнічної експертизи від 06.12.2016, із швидкістю 120... 124 км/год, яка є перевищенням встановленої швидкості не більше 60 км/год у населених пунктах, що в свою чергу призвело до того, що з моменту виникнення небезпеки для руху у вигляді виїзду на його смугу руху під час виконання маневру розвороту поза межами перехрестя автомобіля «Toyota Land Cruiser Prado», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 , він позбавив себе можливості шляхом своєчасного екстреного гальмування уникнути зіткнення із ним. Від контактування між собою автомобілі «Toyota Land Cruiser Prado», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та «Citroen Jumpy», реєстраційний номер НОМЕР_2 , змінили свої попередні траєкторії руху, в результаті чого виїхали на праве по ходу руху до м. Стрия узбіччя дороги, де автомобіль «Citroen Jumpy», реєстраційний номер НОМЕР_2 , скоїв наїзд на пішоходів ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_14 .
Внаслідок порушення водієм ОСОБА_4 правил безпеки дорожнього руху пішохід ОСОБА_7 , згідно висновку експерта № 142 судово-медичної експертизи від 20.07.2016, отримав вдавлений багатоуламковий перелом лобної кістки справа з відходженням тріщин на кістки лівої половини склепіння черепа та на кістки основи черепа, дрібні рихлі згортки крові під твердою мозковою оболонкою лівої лобно-тім`яно-скроневої ділянки головного мозку, вогнищеві крововиливи під м`яку оболонку майже на всьому протязі випуклих поверхонь головного мозку, велико-вогнещевий крововилив в м`яких тканинах лобної ділянки голови зліва, садна обличчя, які були небезпечними для життя в момент заподіяння і перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті.
Пішохід ОСОБА_8 , згідно висновку експерта № 634 судово-
медичної експертизи від 21.12.2016, отримав поєднану травму тіла, яка супроводжувалася: закритою травмою грудної клітки у вигляді лінійних переломів 1- 6-го ребер справа (по передній аксілярній та середньо-ключичній лінії), лінійних переломів 1-10-го ребер справа (по паравертебральній лінії), лінійних переломів 2-5-го ребер зліва (по передній аксілярній лінії), забою обох легень, двобічного гемопневмотораксу, масивної гематоми грудної стінки справа, компресійного перелому тіла четвертого грудного хребця, лінійних переломів остистих паростків четвертого та п`ятого грудних хребців; відкритою черепно-мозковою травмою у вигляді забою головного мозку середньої тяжкості з вдавленим переломом зовнішньої пластинки лівої лобної кістки та з забійною раною лобно-тім`яної ділянки голови справа, переломом кісток спинки носа та решітчастої кістки. Перелічені тілесні ушкодження могли утворитися під час ДТП та відносяться до тяжких за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.
Пішохід ОСОБА_14 , згідно висновку експерта № 333 судово- медичної експертизи від 30.06.2016, отримав закриту черепно-мозкову травму у вигляді забою головного мозку середнього ступеню, закритий перелом спинки носа без зміщення кісткових уламків з ушкодженням комірок решітчастої кістки, вдавлені багатофрагментарні переломи кісток правої гайморової пазухи, перелом верхньої щелепи справа, які могли утворитися під час ДТП та відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я.
Пасажирка автомобіля «Citroen Jumpy» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_15 , згідно висновку експерта № 28 судово-медичної експертизи від 19.01.2017, отримала закритий косий перелом четвертої п`ясної кістки правої китиці в середній третині зі зміщенням, синці в ділянках обох гомілок, лівого передпліччя, які могли утворитися під час ДТП та відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я.
Таким чином, ОСОБА_4 , 16 червня 2016 року, о 18 годині 30 хвилин, керуючи автомобілем «Citroen Jumpy», реєстраційний номер НОМЕР_2 , та рухаючись ним по автомобільній дорозі Моршин-Стрий у напрямку до м. Стрий, при проїзді її ділянки біля будинку №18 у с. Миртюки Стрийського району Львівської області, грубо порушив вимоги правил дорожнього руху, що призвело до зіткнення автомобіля під його керуванням із автомобілем «Toyota Land Cruiser Prado», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в результаті чого в подальшому відбувся наїзд на пішохода ОСОБА_7 , який від отриманих тілесних ушкоджень помер, пішохода ОСОБА_8 , який отримав тяжкі тілесні ушкодження, а пішохід ОСОБА_14 і пасажир ОСОБА_15 отримали середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Статті Закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винними у вчиненні яких визнаються обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений ОСОБА_3 , передбачена частиною 2 статті 286 КК України – порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого та заподіяло іншим потерпілим тяжке і середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений ОСОБА_4 , передбачена частиною 2 статті 286 КК України – порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого та заподіяло іншим потерпілим тяжке і середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Позиція сторони захисту:

У судовому засіданні обвинувачений  ОСОБА_3  вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 ст. 286 КК України, визнав частково, надав суду показання, за змістом яких він рухався на автомобілі з міста Стрия в напрямку міста Моршин. В с. Миртюки, біля кіоску, подивившись, чи немає зустрічних машин в сторону Стрия та бачачи машину, яка була далеко, приблизно за 100 м, почав здійснювати розворот. Розпочавши маневр помітив, що машина вже дуже близько, відчув удар у праве переднє колесо. Машину розвернуло і понесло. Зіткнення відбулося на зустрічній смузі, ближче до узбіччя. Погода і оглядовість були хорошими. Він не був в стані алкогольного сп`яніння. Після зіткнення перебував у шоковому стані, тому в лікарні не оспорював результати огляду на стан спяніння. Він тривалий час вживає ліки від серця – корвалол і перед оглядом в лікарні його вживав. Обвинувачений вказав, що визнає вину у порушенні ним вказаних в обвинувальному акті Правил дорожнього руху, а саме Р 1 п. 1.5; Р 2 п. 2.3 б), д), Р 10 п.п. 10.1., 10.4. Про порушення ним пункту 2.9.«а» ПДР вини не визнає. Крім цього, обвинувачений зазначив, що він оплачував лікарям проведення операції, надавав кошти для дітей ОСОБА_16 та потерпілому ОСОБА_17 , а також на бальзамування потерпілого.
Виступ обвинуваченого ОСОБА_3 під час судових дебатів та останнього слова.
Обвинувачений ОСОБА_3 зазначив, що в даному випадку відбувся нещасний випадок. Шкодує за вчинене, вибачається перед потерпілими. На даний час він є інвалідом ІІІ групи.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 – адвокат ОСОБА_12  зазначив наступне.
Згідно обвинувального акту ОСОБА_3 обвинувачується у тому, що 16.06.2016 о 18 год. 30 хв., керуючи автомобілем ТОЙОТА ЛЕНД КРУЗЕР р. н. НОМЕР_1 , та рухаючись по автомобільній дорозі Моршин-Стрий у с. Миртюки Стрийського району, при виконанні розвороту ліворуч, порушив вимоги п.1.5, п.2.3 б, д, 2.9 а, п.п.10.1, 10.4 ПДР України.
На думку прокурора наведені порушення виразились у тому, що ОСОБА_3 , керуючи автомобілем у стані алкогольного сп`яніння (акт медичного огляду на стан сп`яніння від 16.06.2016 №283, виданий Стрийською ЦРЛ) проявив неуважність до дорожньої обстановки, виконуючи маневр розвороту ліворуч, не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкоди іншим учасникам руху, не дав дорогу зустрічному автомобілю Сітроен Джемпі р.н. НОМЕР_2 , яким керував водій ОСОБА_4 що призвело до зіткнення транспортних засобів.
В подальшому автомобіль ОСОБА_18 змінив свій попередній рух, виїхав на праве по ходу руху узбіччя, де скоїв наїзд на пішоходів ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 . Внаслідок чого спричинено смерть потерпілого ОСОБА_7 та призвело до заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 , середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_14 .
Диспозиція ст. 286 КК України є бланкетною і для встановлення того, чи були порушені правила безпеки дорожнього руху, необхідно звертатися до ПДР, якими регламентовано єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.
Для встановлення наявності об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, має бути встановлено три обов`язкові ознаки: суспільно небезпечне діяння (порушення правил безпеки дорожнього руху), суспільно небезпечні наслідки (спричинення смерті потерпілому або заподіяння тяжких тілесних ушкоджень) та причинний зв`язок між діянням і наслідками.
Причинний зв`язок в автотранспортних злочинах відрізняється тим, що він встановлюється не між діями водія та наслідками, що настали, а між порушеннями правил дорожнього руху й відповідними наслідками.
Отже, тільки такі порушення ПДР, які містять реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і становлять безпосередню причину їх настання у кожному конкретному випадку ДТП, є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст. 286 КК України.
За версією прокурора водій ОСОБА_3 порушив вимоги п.1.5, п п. 2.3 б, д, 2.9 а, п.п.10.1, 10.4 ПДР України.
Пункт 1.5 відноситься до загальних положень ПДР, згідно яких дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.
Згідно п. 2.3 «б» Правил, водій повинен бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
Відповідно до п. 2.3 «д» вимагає від водія не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.
Отже, наведені в обвинувальному акті порушення ПДР, а саме п.1.5, п.2.3 б, д, самі по собі не здатні викликати суспільно небезпечні наслідки, зазначені у ст.286 КК, і відповідно не можуть у причинному зв`язку з наслідками, що настали.
Щодо порушення водієм вимог пункту 2.9 а ПДР.
Даною нормою водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного чи іншого сп`яніння.
Перебування водія у стані алкогольного сп`яніння відноситься до обставин, що обтяжує покарання і відповідно до п.4 ч.1 ст. 91 КПК підлягає встановленню доказами, отриманими у передбаченому законом порядку.
Однак, прокурор не надав належних і допустимих доказів про перебування водія ОСОБА_22 у стані алкогольного сп`яніння.
Прокурор посилається як на доказ винуватості ОСОБА_3 на копію акту медичного огляду від 16.06.2016 №283. Відомості про знаходження оригіналу цього акту прокурор не надав і вони відсутні у матеріалах справи.
Дослідженням копії акту медичного огляду від 16.06.2016 №283 встановлено, що в пунктах 21-22 містяться відомості про те, що «з метою уточнення наявних речовин впливу 16.06.2016 о 19.02 год. у ОСОБА_3 відібрано для лабораторного дослідження зразки крові», однак у пунктах 24-25 цього ж акту відсутня інформація про результати лабораторних тестів та про заключний діагноз, що є порушенням вимог, передбачених пунктами 9 і 15 розділу III та додатку №4 Інструкції.
Крім цього, матеріали кримінального провадження містять висновок судової токсикологічної експертизи від 06.07.2016 №2163/2016-т, з якого слідує, що «при судово-токсикологічній експертизі речового доказу - крові гр. ОСОБА_3 , 1962 р. н. не виявлено: етилового, метилового, пропілового, бутилового і амілового спиртів».
З огляду на те, що висновок токсикологічної експертизи виправдовував ОСОБА_23 у керуванні автомобілем у стані сп`яніння, і цей важливий доказ був в розпорядженні прокурора, він не вказав його у переліку доказів, які підлягали дослідженню в суді і не клопотав про його дослідження в судовому засіданні.
Лише за клопотанням сторони захисту прокурор надав його суду.
Відповідно до кримінального процесуального законодавства, у разі якщо слідчий вважає, що висновок експерта є необгрунтованим, викликає сумнів у його правильності і суперечить матеріалам кримінального провадження, він вправі призначити повторну (додаткову) судову експертизу.
Проте маючи у своєму розпорядженні контрольні зразки крові ОСОБА_3 та згаданий висновок токсикологічної експертизи, слідчий не скористався наданими йому процесуальними повноваженнями та не призначив повторної судової експертизи, чим визнав висновок експерта від 06.07.2016 №2163/2016-т, належним, допустимим і достовірним доказом.
У відповідності до положень ч. 2 ст. 84 КПК висновок експерта є джерелом доказів.
Інших доказів на підтвердження, що ОСОБА_3 перебував у стані алкоголь стороною обвинувачення не надано.
За цих обставин прокурором не доведено належними і допустимими доказами, що водій ОСОБА_3 порушив вимоги п.2.9 «а» ПДР, тобто перебував у стані алкогольного сп`яніння під час ДТП.
Не знайшли свого об`єктивного підтвердження доводи прокурора, що водій ОСОБА_3 порушив вимоги пунктів 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України.
Відповідно до п. 10.4 ПДР, перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку.
Згідно протоколу огляду місця події від 16.06.2016 проїзна частина дороги, де сталася ДТП, має по одній смузі в кожному напрямку руху, тобто як в напрямку м. Моршин, так і в напрямку м. Стрий.
Встановлено, що водій ОСОБА_3 рухався по своїй правій смузі руху в напрямку м. Моршин і здійснював маневр розвороту ліворуч із своєї смуги руху, дотримуючись безпеки виконуваного маневру.
За цих обставин, у водія ОСОБА_3 не було обов`язку перед здійсненням розвороту ліворуч зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині дороги.
Відтак, інкриміноване ОСОБА_3 порушення вимог п. 10.4 ПДР не є обгрунтованим.
У Правилах дорожнього руху зазначено «10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпек іншим учасникам руху».
Даний пункт Правил містить загальні вимоги, які самі по собі не можуть бути в причинному зв`язку з виникненням ДТП, а тому даний пункт Правил повинен застосовуватись в сукупності з вимогами інших пунктів ПДР.
На час ДТП правилами дорожнього руху було передбачено, що в населених пунктах рух транспортних засобів дозволявся зі швидкістю не більше 60 км/год (п. 12.4 ПДР).
Крім того, Правилами дорожнього руху водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31.
На ділянці автодороги Н-10 Стрий - Івано - Франківськ- Мамалига у селі Миртюки Стрийського району, де сталася ДТП, були наявні дорожні знаки обмеження швидкості до 40 км/год., що підтверджується листом ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», філія Стрийський ДЕД, схемою встановлення дорожніх знаків і фотоблицею, які долучені до справи.
Відповідно до приписів пункту 1.4 ПДР, кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.
З приводу обставин ДТП водій ОСОБА_3 пояснив, що о 18 год. 30 хв. 16.06.2016, керуючи автомобілем ТОЙОТА ЛЕНД КРУЗЕР р. н. НОМЕР_1 , та рухаючись по авто дорозі Моршин-Стрий у с. Миртюки Стрийського району, виконував розворот ліворуч. Перед початком цього маневру переконався, що у зустрічному напрямку відсутні автомобілі, для яких він міг створювати небезпеку для руху. Водночас побачив на значній та безпечній відстані від свого автомобіля інший транспортний засіб, що рухався по зустрічній смузі, на яку він мав намір виїхати.
Важливо звернути увагу, що згідно висновку додаткової комісійної судової автотехнічної експертизи від 12.08.2025 в момент здійснення розвороту ліворуч автомобіль під керуванням водія ОСОБА_24 знаходився від місця зіткнення на відстані 176-184 м. (відстань, рівнозначна довжині двох футбольних стадіонів).
Так як автомобіль Сітроен був на значній від ОСОБА_3 відстані, він вважав, що при дозволеній швидкості 40 км/год, ця віддаль до зустрічного автомобіля дозволить йому здійснити безпечний розворот. Однак, коли він закінчував маневр розвороту, відбулося зіткнення з автомобілем Сітроен.
В результаті зіткнення автомобіль Сітроен Джампі, яким керував ОСОБА_4 , виїхав на праве узбіччя, де здійснив наїзд на пішоходів.
З наведеного слідує, що в даній дорожній ситуації водій ОСОБА_3 мав право розраховувати, що водій зустрічного автомобіля під керуванням ОСОБА_24 буде дотримуватись ПДР і вести свій автомобіль з дозволеною на даній ділянці дороги швидкістю, що дозволить йому безпечно здійснити маневр розвороту ліворуч.
Показання ОСОБА_3 щодо обставин ДТП узгоджують із висновками судових автотехнічних експертиз.
Зокрема, на виконання ухвали суду від 02.03.2020 до суду надійшов висновок додаткової комісійної судової автотехнічної експертизи від 12.08.2025 №7872/20-52 із якого слідує, що швидкість автомобіля ОСОБА_25 під керуванням ОСОБА_24 перед слідами гальмування складала приблизно 129-136 км/год.
У висновку також зазначено, що при фактичній швидкості руху автомобіля Сітроен Джампі 129-136 км/год, зупинний шлях цього автомобіля при справній гальмівній системі становитиме 153-168 м., а при несправній -184-203 км/год.
Поряд з цим, у висновку додаткової комісійної судової автотехнічної експертизи вказано, що якщо б автомобіль Сітроен Джампі рухався із швидкістю 60 км/год, то зупинний шлях цього автомобіля становив би 48 м., а при швидкості 40 км\год - 25 метрів.
За результатами додаткової комісійної експертизи експерти прийшли до висновку, що:
- при швидкості автомобіля Сітроен 60 км\год, його водій ОСОБА_26 буде мати технічну можливість уникнути зіткнення шляхом застосування екстреного гальмування, а тому в даному випадку дії водія ОСОБА_4 знаходяться у причинному зв`язку з настанням ДТП;
- при русі із меншою швидкістю, до 40 км/год, водій ОСОБА_27 тим більше буде мати можливість зупинити транспортний засіб до лінії руху автомобіля ТОЙОТА;
- за умов руху автомобіля Сітроен Джампі з допустимою швидкістю 40 км/год., в даному випадку виконання маневру розвороту автомобілем Тойота не створював небезпеку для руху автомобіля Сітроен Джампі, тобто водій автомобіля ТОЙОТА ОСОБА_28 не змушував водія автомобіля Сітроен застосовувати екстрені дії, направлені на уникнення зіткнення.
Підсумовуючи експерти констатували, що за наданими матеріалами, в даній дорожній обстановці саме дії водія ОСОБА_24 знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної ДТП та наслідками, що настали.
Додаткова судово автотехнічна експертиза була призначена за клопотанням всіх сторін кримінального провадження, а не лише сторони захисту ОСОБА_3 .
Призначення даної експертизи було викликане з тим, що попередні висновки автотехнічних експертиз від 24.01.2017 №166 та від 27.02.2017 №685 (експерт ОСОБА_29 ) не містили відповідей на всі питання, які стосувалися обставин ДТП.
Зокрема, в своїх клопотаннях прокурор та сторона захисту ОСОБА_24 покликалась на те, що в згаданих вище висновках експерт ОСОБА_30 не враховав часткову несправність гальмівної системи автомобіля Сітроен.
Захист обвинуваченого ОСОБА_23 акцентував увагу на тому, що при призначенні судових експертиз слідчий не надав експерту вихідних даних, які стосуються моменту виникнення небезпеки для руху та достовірну інформацію дорожніх знаків, що регулювали дорожній рух на ділянці дороги, де відбулась ДТП.
Так, у висновку експерта від 24.01.2017 №166 в розділі «вихідні дані» зазначено, що «небезпека для руху, яка виникає обом водіям - учасникам ДТП, визначити, виходячи із спеціальних пізнань експерта», а у висновку судового експерта від 27.02.2017 №685 у розділі «вихідні дані» вказано (п.8), що слідчий запропонував експерту самостійно визначати момент виникнення небезпеки для руху, що є порушенням вимог п.2.3 розділу II Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень від 08.10.1998 № 53/5 та ст. 69 КПК, експерту забороняється самостійно вибирати вихідні дані для проведення експертизи.
Однак експерт ОСОБА_30 проігнорував наведені вище вимоги закону та самостійно визначив момент виникнення небезпеки для руху, чим вийшов за межі наданих йому повноважень.
Визначення моменту виникнення небезпеки для руху має вирішальне значення для встановлення об`єктивних обставин ДТП, механізму події та наявність технічної можливості уникнути ДТП.
З даного приводу в дослідницькій частині додаткової комісійної судової автотехнічної експертизи зазначено, що «під технічною можливістю попередження ДТП в експертній практиці розуміють можливість уникнути зіткнення шляхом зниження швидкості, зупинки транспортного засобу або його маневру. Дослідження питання щодо можливості попередження ДТП, пов`язано з визначенням моменту виникнення небезпеки - такої дорожньо - транспортної ситуації, в якій водій повинен негайно вживати заходи, спрямовані на попередження ДТП або зменшення ступеня його наслідків» (стор.22-23).
Водночас експерти комісійно прийшли до висновку, що небезпека для руху водія ОСОБА_23 виникає в момент зміни напрямку руху автомобіля Тойота в напрямку смуги автомобіля Сітроен, що узгоджується з методичними рекомендаціями в експертній практиці та вимогами ПДР, тому зазначений момент був прийнятий для розрахунку (стор. 23).
Відтак комісійною додатковою судово - автотехнічною експертизою від 12.08.2025 спростовано висновки експерта від 24.01.2017 №166 та від 27.02.2017 №685 (експерт ОСОБА_30 ) щодо обґрунтованості визначення небезпеки для руху водія ОСОБА_3 , а також в тій частині, що в діях водія ОСОБА_3 наявні порушення вимог п.1.5, п.2.3б,д, 2.9 а, п.п.10.1, 10.4 ПДР України, які знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної ДТП та наслідками, що настали.
Відповідно до висновку додаткової комісійної судової автотехнічної експертизи від 12.08.2025, експерти прийшли до висновку, що за наданими матеріалами кримінального провадження оцінити дії водія ОСОБА_3 з точки зору відповідності вимог п. 10.1, та 10.4 ПДР не надається можливим, тобто не доведено поза розумним сумнівом, що інкриміновані йому порушення ПДР перебувають у прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали.
Проте, що водій ОСОБА_26 перевищив допустиму швидкість підтверджується також висновком експерта від 06.12.2016 №5472, за підсумками якого швидкість автомобіля Сітроен під керуванням ОСОБА_24 могла складати 120- 124 км на год.
Сторона захисту ОСОБА_3 акцентує увагу на тому, що висновки судової автотехнічної експертизи від 21.01.2017 №166 та від 27.02.2017 №685 є неприйнятними, оскільки експерт ОСОБА_30 в порушення вимог п.2.3 розділу II Інструкції від 08.10.1998 № 53/5 та ст. 69 КПК самостійно вибирав вихідні дані для проведення згаданих експертиз, який не узгоджується із висновком додаткової комісійної судової автотехнічної експертизи від 12.08.2025 №7872/20-52.
Незважаючи на ці порушення, експерт ОСОБА_30 також прийшов до висновку, що якщо б водій ОСОБА_26 вів свій транспортний засіб із швидкістю не більше 60 км/год, то він мав би технічну можливість уникнути зіткнення шляхом своєчасного застосування гальмування. При цьому, навіть не було б необхідності у застосуванні екстреного гальмування, а достатньо було б гальмувати з меншою ефективністю.
Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що водій ОСОБА_26 своїми діями створив небезпечну дорожню обстановку, а далі і аварійну ситуацію, яка призвела до шкідливих наслідків, передбачених ч. 2 ст. 286 КК.
Допущені водієм ОСОБА_31 порушення ПДР виступають як головна, вирішальна умова, без якої наслідки не настали б.
Із огляду на обставини справи, водію ОСОБА_3 не може були поставлено у провину те, що він не зміг уникнути зіткнення, оскільки він не зобов`язаний був виходити з можливості грубого порушення ПДР водієм ОСОБА_31 , він не передбачав і не мав можливості передбачити, що перед початком здійснення його маневру розвороту ліворуч, водій ОСОБА_26 буде рухатись по смузі зустрічного руху із швидкістю, що в три і більше разів перевищувала допустиму.
Згідно усталеної практики Верховного Суду, в причинному зв`язку з наслідками визнаються порушення правил безпеки руху з боку того водія, який створив аварійну ситуацію, хто з них мав більшу можливість уникнути зіткнення.
Згідно зі ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь, виходячи із встановлених та перевірених у суді доказів.
Верховний Суд постійно наголошує, що вирішуючи питання достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою, суд має керуватися стандартом доведення «поза розумним сумнівом» (частини 2 та 4 статті 17 КПК).
За змістом пункту 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішення Конституційного Суду України від 20 жовтня 2011 року № 12-рп/2011, статей 17, 373 КПК, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її винуватість не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком, який не може ґрунтуватися на припущеннях; при цьому ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватості особи поза розумним сумнівом.
З огляду на це, всі сумніви і припущення стосовно наявності в діях обвинуваченого ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, тлумачиться на його користь.
За цих обставин необхідно визнати обвинуваченого ОСОБА_3 невинуватим та виправдати за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 – адвокат ОСОБА_11  зазначив наступне.
У ч. 3 ст. 129 КПК України зазначено, що у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення суд залишає позов без розгляду.
Тому у випадку винесення оправдального вироку щодо ОСОБА_3 , просить цивільні позови в частині позовних вимог до ОСОБА_3 залишити без розгляду.
У ч. 1 ст. 128 КПК України зазначено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого.
Так у цій статті зазначено що позов заявляється в тому числі до юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду.
У відзивах на позовні заяви сторона захисту неодноразово вказувала що цивільно-правова відповідальність перед третіми особами водія ОСОБА_3 на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ СК "ПЗУ Україна" згідно полісу №АІ/8671402, а цивільно-правова відповідальність перед третіми особами водія ОСОБА_4 на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ПАТ СК «Універсальна» згідно полісу №АЕ /2920479.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц зробила висновки про правильне застосування норм права.
А саме у п.69 вказаної постанови у висновках про правильне застосування норм права вказала, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдаваної шкоди замість останнього.
А у п. 73 вказаної постанови зазначено, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").
Аналогічний висновок Велика Палата Верховного Суду зробила і у своїй постанові від 03.10.2018 року в справі № 760/15471/15-ц.
Через те що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були застраховані, то в частині заявленного ОСОБА_7 в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_32 та ОСОБА_33 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 цивільного позову в частині відшкодування шкоди завданої смертю потерпілого позивачці слід відмовити, так як згідно п. 27.2. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції на час настання події) саме страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування.
Щодо відшкодування моральної шкоди.
Як було зазначено вище, що цивільно-правова відповідальність перед третіми особами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на момент настання дорожньо- транспортної пригоди були застраховані в страхових компаніях.
У п. 27.3. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції на час настання події) зазначено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
У ст. 1194 ЦК України зазначено, що особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).
У разі винесення обвинувального вироку щодо ОСОБА_3 , то у відповідності до вимог ст. 1194 ЦК України, просить розмір морального відшкодування потерпілим з ОСОБА_3 зменшити на 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку (1450 х 12 = 17 400) тобто на суму 17 400 гривень.
20.09.2018 року стороною захисту в суді долучено до матеріалів справи оригінали чеків на суму 38 403,95 гривень, якими ОСОБА_3 відшкодував витрати потерпілих на придбання необхідних ліків та витрат на поховання. Крім цього ОСОБА_3 вживались інші заходи спрямовані на відшкодування завданої джерелом підвищеної небезпеки шкоди. Так саме стороною захисту були написані, роздруковані та передані потерпілим заяви на виплату страхового відшкодування до страхових компаній.
У разі винесення обвинувального вироку щодо ОСОБА_3 , просить вищенаведене врахувати, як обставину, що пом`якшує покарання.

У судовому засіданні обвинувачений  ОСОБА_4  вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 ст. 286 КК України, не визнав, надав суду показання, за змістом яких рухаючись в напрямку м.Стрия, в с.Миртюки, приблизно за 100-150 м він помітив на узбіччі чорний автомобіль, який не рухався. Приблизно за 70-80 м цей автомобіль почав рух, раптово виїхавши на свою, а потім на його смугу руху. Він застосував екстренне гальмування, але автомобіль не сповільнювався, бо гальмувало одне колесо і його транспортний засіб лівою частиною крила-бампера вдарився в праве колесо-крило цього автомобіля. Зіткнення відбулося на проїжджій частині дороги на його смузі руху. Після удару його автомобіль відкинуло на узбіччя боком, де він вдарив людей. Пасажири, які перебували в його автомобілі, були живі, але зазнали ушкоджень. Він не згідний з вказаною у висновку швидкістю його автомобіля, оскільки він перевозив 300 кг вантажу та чотирьох пасажирів, що експертизою не враховано. Вантаж після ДТП забрав його власник. Під`їжджаючи до с. Миртюки він рухався зі швидкістю 60 км/год. Вважає, що причиною ДТП є перекриття ОСОБА_3 своїм автомобілем проїжджої частини. Також, за зовнішніми ознаками ОСОБА_3 перебував у стані алкогольного сп`яніння: похитувався, була нечітка розмова і запах алкоголю, який було чути під час спілкування.

Виступ обвинуваченого ОСОБА_4 під час судових дебатів та останнього слова.
Обвинувачений ОСОБА_34 під час судових дебатів та останнього слова наголосив, що не вважає себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, тому просить його виправдати.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 – адвокат ОСОБА_13  зазначив, що обвинувачений ОСОБА_34 не винний у вчиненні кримінального правопорушення, тому просить винести відносно нього виправдальний вирок.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження, та підлягають доказуванню.
Доказуванню у кримінальному провадження підлягають, подія кримінального провадження, винуватість обвинуваченого, форма вини, мотиви і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір завданої шкоди, розмір процесуальних витрат, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання.
Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Винуватість обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 ст. 286 КК України, повністю підтверджується зібраними під час досудового розслідування та безпосередньо дослідженими у судовому засіданні доказами, а саме:

Показаннями потерпілих та свідків:
показаннями потерпілої ОСОБА_7 , за змістом яких їй відомо зі слів інших людей, що п`яний водій ОСОБА_35 на машині перегородив дорогу. Її чоловіка збила машина. Крім нього було багато потерпілих. На місці ДТП вона не була, а перебувала в той час вдома у с.Станків. Чоловік в той день працював, приїхав його начальник і повідомив про ДТП. Шкода їй не відшкодована. Має на утриманні двоє дітей віком 7 і 3 роки (на момент ДТП). Лікування чоловіка оплачувала невістка ОСОБА_36 . Похованням чоловіка займалися його батьки. Діти залишились сиротами. Просить обрати обвинуваченим міру покарання у виді позбавлення волі. Цивільний позов просить задовольнити повністю;
показаннями потерпіло ОСОБА_8 , за змістом яких він йшов з роботи на зупинку, мав їхати додому. Під час ДТП він перебував в с. Миртюки на узбіччі біля магазину в напрямку м. Стрия разом з ОСОБА_37 та ОСОБА_38 . Як саме відбулася ДТП він не пам`ятає. Внаслідок ДТП у нього була розбита голова, зламано ребра, струс мозку. Удару не відчув, прийшов до свідомості у Стрийській ЦРЛ. Отримав тяжкі тілесні ушкодження, лікування було тривалим. Отримав 2 групу інвалідності. Цивільний позов не заявляв. Щодо призначення покарання обвинуваченим – не наполягає на позбавленні волі;
показаннями потерпіло ОСОБА_14 , за змістом яких він, разом з ОСОБА_39 і ОСОБА_40 перебували біля магазину в с. Миртюки, коли відбувся удар. Прийшов до свідомості у Стрийській ЦРЛ. На лікуванні він перебував протягом 2 місяців. Шкода йому не відшкодована. Просить покарати обвинувачених суворо;
показаннями потерпілого ОСОБА_6 , за змістом яких йому по телефону повідомили про те, що син потрапив у ДТП і перебуває в лікарні. Приїхав в Стрийську ЦРЛ, сина везли в реанімацію. А наступного дня їм повідомили, що син помер. Вважає, що обвинуваченому ОСОБА_41 слід призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років. Обвинувачений ОСОБА_35 частково відшкодував шкоду, а тому при обранні йому покарання покликається на розсуд суду. Вибачень зі сторони обвинувачених не поступало. Цивільний позов підтримує повністю;
представник потерпілого ОСОБА_6 , підтримала позицію потерпілого і прокурора. Дослідженими доказами підтверджується вина обох обвинувачених, внаслідок грубого порушення ПДР настали тяжкі наслідки. Цивільний позов просить задовольнити в повному обсязі та стягнути з обвинувачених на користь ОСОБА_6 по 400 000 грн. моральної шкоди;

показаннями свідка ОСОБА_42 , за змістом яких він 16.06.2016 приблизно о 18.00 год. йшов в сторону м.Моршин по с.Миртюки, біля магазину стояли троє чоловіків. В цей час з магазину вийшов мужчина і пішов до машини, джип чорного кольору, яка стояла навпроти магазину, через дорогу. Він сів у машину і почав розвертатися. Рухався повільно. В сторону м.Стрия зі сторони ОСОБА_43 на великій швидкості їхав автомобіль білого кольору, який в`їхав у джип та збив хлопців, що стояли біля паркану магазину. ОСОБА_35 був на джипі, а ОСОБА_44 – на іншій машині. В той день опадів не було, видимість була хороша;
показаннями свідка ОСОБА_45 , за змістом яких ним здійснювалося досудове розслідування ДТП, де загинула особа і було багато постраждалих. В ході розслідування встановлено винних осіб і обвинувальний акт спрямовано до суду. Експертиза на вміст алкоголю в крові водіїв проводилась по взірцях крові, які їм були передані разом зі справою. При огляді місця ДТП була повністю зафіксована слідова інформація, тому додаткові слідчі дії не проводилися. ОСОБА_35 з`являвся до слідчого. Взірці крові були використані для проведення експертизи на підставі постанови. Зразки крові були відібрані до двох годин з моменту ДТП;
показаннями свідка ОСОБА_46 (терапевт), за змістом яких вона 16.06.2016 чергувала в Стрийській ЦРЛ. У ОСОБА_36 були явні ознаки алкогольного сп`яніння (2,1 проміле), а тому у нього взяли зразки крові. 21.06.2016 слідчий ОСОБА_47 забрав зразки крові. ОСОБА_44 був тверезий;
показаннями свідка ОСОБА_48 (лікар), за змістом яких йому відомо, що лікар ОСОБА_49 освідчувала обвинувачених на стан сп`яніння. Здійснювала відбір крові у 2-х екземплярах. Під час цих дій він присутній не був;
показаннями свідка ОСОБА_50 , за змістом яких він був на місці ДТП, проводив ззовні огляд транспортних засобів, складав схему ДТП. Фотографії місця ДТП робив експерт. Ним було здійснено зовнішній огляд автомобілів, після чого транспортні засоби були переміщені на штрафмайданчик. Чи був завантажений автомобіль ОСОБА_51 не може сказати, цього не було видно. Осіб в автомобілі не було, були особисті речі.

Письмовими доказами:
протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 16.06.2016 (Т.2 а.к.п.112-120), в якому описано місце дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 16.06.2016 в селі Миртюки Стрийського району біля будинку №18, пошкодження, яких зазнали транспортні засоби, виявлені сліди та інші речові докази;
долученими до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 16.06.2016 схемою ДТП (Т.2 а.к.п.121), на якій схематично зображено розташування транспортних засобів «Toyota Land Cruiser Prado» (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) та «Citroen Jumpy» (реєстраційний номер НОМЕР_2 ) на місці ДТП та фототаблицею (Т.2 а.к.п.122-131);
висновком експерта №333 від 30.06.2016 (Т.2. а.к.п.132-133), яким встановлено, що ОСОБА_14 від дорожньо-транспортної події 16 червня 2016 року отримав тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості по тривалості розладу здоров`я;
висновком експерта №142 від 20.07.2016 (Т.2. а.к.п.134-136), яким встановлено, що тілесні ушкодження ОСОБА_7 , які він отримав під час дорожньо-транспортної події 16 червня 2016 року, за ступенем тяжкості, відносно живих осіб, мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження по небезпеці для життя в момент їх заподіяння і перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті; 

висновком судової автотехнічної експертизи №3083/3207 від 30.09.2016 (Т.2. а.к.п.142-145), відповідно до якого:
1.1. На момент огляду і експертного дослідження, проведеного 14.07.2016 року та 09.08.2016 року даною експертизою, робоча гальмова система представленого на огляд автомобіля «Сітроен Джампі», реєстраційний номер НОМЕР_2 , була несправною внаслідок наявності слідів підтікання робочої рідини на гальмовому циліндрі заднього лівого колеса та непрацездатності гальмового циліндра заднього лівого колеса.
1.2. При дослідженні гальмової системи вказаного автомобіля та багаторазовому натисканні на гальмову педаль рівень гальмової рідини у бачку живлення не зменшувався, то дана експертиза може зробити висновки про те, що несправності, які полягають у розгерметизації гальмової системи та неспрацьовування заднього лівого гальмового механізму автомобіля «Сітроен Джампі», реєстраційний номер НОМЕР_2 . могла виникнути, ще перед виїздом (тобто до ДТП).
У відповідності до вимог п.31.4.1. в) ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів за наявності порушеної герметичності гідравлічного гальмового приводу.
2.1. На момент огляду і експертного дослідження, проведеного 14.07.2016 року та 09.08.2016 року даною експертизою, рульове керування представленого на дослідження автомобіля «Сітроен Джампі», реєстраційний номер НОМЕР_2 , перебувало в працездатному стані і забезпечувало виконання передбачених конструкцією функцій по підтриманню заданого напрямку руху автомобіля та його зміні.
2.2. Оскільки на момент огляду та дослідження, проведеного даною експертизою, у представленого на огляд автомобіля «Сітроен Джампі», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ознак несправностей у системі рульового управлінні не виявлено, вирішення запитання 2.2 стосовно цієї системи управління позбавлене технічного змісту.
3. За проведеними 14.07.2016 року та додатково 09.08.2016 року дослідженнями, результатами огляду досліджуваних транспортних засобів, пошкодженнями кузова автомобілів та відсутності матеріалів кримінального провадження у розпорядженні експерта, встановити дійсну швидкість до початку гальмування автомобіля «Сітроен Джампі», реєстраційний номер НОМЕР_2 , виходячи із довжини слідів гальмування шин коліс, його пошкоджень, кінцевого положення автомобілів (розкидання) та технічних ушкоджень на автомобілях отриманих ними під час ДТП не представляється можливим;

висновком судової транспортно-трасологічної експертизи №3082 від 06.10.2016 (Т.2. а.к.п.147-156), яким встановлено, що: 
1. Зіткнення автомобілів «Citroen Jumpy» (реєстраційний номер НОМЕР_2 ) та «Toyota Land Cruiser Prado» (реєстраційний номер НОМЕР_1 ), знаходиться на правій смузі руху (по напрямку руху до м. Стрий), на відстані до 0,5м від краю даної смуги. 
2. В момент первинного контактування кут між поздовжніми осями автомобілів «Citroen Jumpy» та «Toyota Land Cruiser Prado» складав приблизно 75+5 градусів. 
В цей момент поздовжня вісь автомобіля «Citroen Jumpy» була розташована під кутом приблизно 4 градуси по відношенню до краю проїзної частини, а поздовжня вісь автомобіля «Toyota Land Cruiser Prado» – під кутом приблизно 79 градусів по відношенню до краю проїзної частини. 
3. Наїзд автомобіля «Citroen Jumpy» на пішоходів відбувся на правому (по ходу руху на м. Стрий) узбіччі. 
4. Контактування автомобіля «Citroen Jumpy» з пішоходами відбулось його правою боковою частиною, а саме, правою боковою панеллю кузова, під час руху автомобіля в стані бокового заносу;

висновком судової автотехнічної експертизи №3081 від 29.09.2016 (Т.2. а.к.п.157-159), яким встановлено, що: 
1.1. На момент огляду і експертного дослідження, проведеного 14.07.2016 року даною експертизою, робоча гальмова система представленого на огляд автомобіля «Тойота Ленд Крузер Прадо», реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебувала в працездатному стані і забезпечувала виконання передбачених конструкцією функцій по зменшенню швидкості руху автомобіля та його зупинці.
2.1. На момент огляду і експертного дослідження, проведеного 14.07.2016 року даною експертизою, рульове керування представленого на дослідження автомобіля «Тойота Ленд Крузер», реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебувало в працездатному стані але виконання передбачених конструкцією функцій по підтриманню заданого напрямку руху та його зміні було обмежене через пошкодження елементів підвіски переднього правого колеса.
1.2, 2.2. Оскільки на момент огляду та дослідження, проведеного даною експертизою, у представленого на огляд автомобіля «Тойота Ленд Крузер», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ознак несправностей у гальмовій системі та системі рульового управлінні не виявлено, вирішення запитання 1.2, 2.2 стосовно цих систем управління позбавлене технічного змісту;

висновком судової автотехнічної експертизи №5472 від 06.12.2016 (Т.2. а.к.п.164-169), згідно з яким: 
1.1. При встановлених слідством вихідних даних у момент зіткнення швидкість руху автомобіля «Тойота-Ленд-Крузер-Прадо» (реєстраційний номерний знак якого НОМЕР_1 ) могла складати величину біля 26...27км/год.
1.2. При встановлених слідством вихідних даних безпосередньо перед початком екстреного гальмування швидкість руху автомобіля «Сітроєн-Джампі» (реєстраційний номерний знак якого НОМЕР_2 ) могла складати величину біля 120... 124км/год.
2. При встановлених слідством вихідних даних у момент, коли водій ОСОБА_4 міг почати реагувати на небезпеку, віддаль від автомобіля «Сітроєн-Джампі» до місця зіткнення із автомобілем «Тойота-Ленд-Крузер-Прадо» могла складати величину біля 68,8...70.1м (менше значення відповідає швидкості 120км/год; більше - 124км/год).
3.1. При встановлених слідством вихідних даних від моменту початку реагування водія ОСОБА_4 на небезпеку і до моменту зіткнення міг пройти час біля: 1,98с - при швидкості руху автомобіля «Сітроєн-Джампі» на момент початку гальмування 120км/год; 1,94с - при швидкості руху автомобіля «Сітроєн-Джампі» на момент початку гальмування 124км/год.
І при цьому, як було встановлено при вирішенні попереднього питання, у момент початку реагування водія вказаного транспортного засобу на небезпеку віддаль від автомобіля «Сітроєн-Джампі» до місця зіткнення могла складати біля: 68.8м - при швидкості руху 120км/год; 70,1м - при швидкості руху 124км/год.
У зв`язку з викладеним вирішення даного питання при значеннях часу до моменту зіткнення у 1с; 2с позбавлене технічного змісту (в останньому випадку через те, що 1,94... 1,98с практично співрозмірне із 2с).
3.2. При встановлених слідством вихідних даних за 3с до моменту зіткнення автомобіль «Сітроєн-Джампі» міг знаходитися до місця зіткнення на віддалі біля: 102.8м - при швидкості руху 120км/год; 106,6м - при швидкості руху 124км/год.
3.3. При встановлених слідством вихідних даних за 4с до моменту зіткнення автомобіль «Сітроен-Джампі» міг знаходитися до місця зіткнення на віддалі біля: 136,1м - при швидкості руху 120км/год; 141,1м - при швидкості руху 124км/год.
3.4. При встановлених слідством вихідних даних за 5с до моменту зіткнення автомобіль «Сітроєн-Джампі» міг знаходитися до місця зіткнення на віддалі біля: 169,5м - при швидкості руху 120км/год; 175,5м - при швидкості руху 124км/год.;

висновком експерта №28 від 19.01.2017 (Т.2 а.к.п.170-171), відповідно до якого тілесні ушкодження у ОСОБА_15 виникли внаслідок дії тупих предметів, якими могли бути деталі салону автомобіля під час ДТП 16.06.2016, і відносяться до середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я; 
висновком експерта №634 від 21.12.2016 (Т.2 а.к.п.172-174), яким встановлено, що тілесні ушкодження у ОСОБА_8 , цілком можливо, могли виникнути під час дорожньо-транспортної пригоди 16.06.2016 і за ступенем тяжкості мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження;

висновком судової автотехнічної експертизи №166 від 24.01.2017 (Т.2 а.к.п.176-182), відповідно до якого:
1;2. Навіть при мінімальній швидкості руху (від моменту початку руху до зіткнення) автомобіль «Тойота-Ленд-Крузер-Прадо» (р.н.з. якого НОМЕР_1 ) цей рух міг почати тільки із положення, при якому цей транспортний засіб мав би знаходитися за лівою (по напрямку руху до Стрия) межею проїзної частини дороги, позначеною лінією розмітки 1.1 - вузькою суцільною лінією.
Якщо виходити зі встановленої розрахунками у висновку № 5472 за 2016 рік швидкості руху вказаного позашляховика 26...27км/год (на момент зіткнення), то для того, щоб на момент зіткнення цей транспортний засіб зайняв положення, встановлене у висновку № 3082 за 2016 рік судової транспортно-трасологічної експертизи, він тим більше мав би бути зміщений лівіше від згаданої вище лівої межі проїзної частини у бік лівого узбіччя, однак дати точні метричні характеристики цього положення неможливо, оскільки неможливо врахувати збільшення радіусу повороту центру тяжіння автомобіля при прискореному русі від моменту початку руху (коли швидкість руху збільшувалася від «0») і до моменту зіткнення (коли вона досягла значення біля 26...27км/год) чи при перемінному русі вказаного автомобіля під час розвороту.
3;4. Якщо від моменту початку руху під час розвороту і до моменту зіткнення (і, відповідно, від положення, встановленого при вирішенні питань 1 та 2, і до положення у момент зіткнення, встановленого у висновку № 3082 за 2016 рік судової транспортно-трасологічної експертизи) автомобіль «Тойота-Ленд-Крузер-Прадо» (р.н.з. якого НОМЕР_1 ) рухався рівноприскорено, то від моменту початку вказаного руху і до моменту зіткнення міг пройти час не менший, ніж 2,8...2,9с.
Якщо прийняти, що у момент початку розвороту вказаний позашляховик знаходився ще лівіше за лівою (по напрямку до Стрия) межею проїзної частини дороги (що зовсім не виключається), то у такому випадку час руху вказаного транспортного засобу до зіткнення тільки збільшуватиметься.
5. У даній дорожній ситуації водій ОСОБА_3 повинен був, з технічної точки зору, керуватися вимогами п.п. 1.5; 1.10 (в частині значення термінів «дати дорогу»; «небезпека для руху»); 2.3 (підпункту «д»); 10.1; 10.4 ПДР України, у відповідності до яких вказаний водій, виконуючи маневр розвороту поза межами перехрестя, повинен був спершу переконатися у його безпеці; дати дорогу зустрічному автомобілеві «Сітроєн-Джампі» і лише після цього уже можна було б виконувати вказаний маневр.
6. У даній дорожній ситуації водій ОСОБА_4 повинен був, з технічної точки зору, керуватися вимогами п.п. 1.5: 1.10 (в частині значення терміну «небезпека для руху»); 2.3 (підпункту «б»); 12.3; 12.4 та 12.9 (підпункту «б») ПДР України, у відповідності до яких вказаний водій у с. Миртюки повинен був вести свій автомобіль «Сітроєн-Джампі» зі швидкістю не більше 60км/год, а із моменту, коли на смугу руху вказаного автомобіля почав виїжджати автомобіль «Тойота-Ленд-Крузер-Прадо» - водій ОСОБА_4 повинен був своєчасно застосувати екстрене гальмування (як спосіб зупинки у межах найкоротшої, з можливих, віддалі).
7. При встановлених слідством вихідних даних водій ОСОБА_4 шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування не мав технічної можливості уникнути зіткнення із автомобілем «Тойота» під керуванням водія ОСОБА_3 при вибраній ним ( ОСОБА_4 ) швидкості руху свого автомобіля «Сітроєн» 120... 124км/год.
Однак якщо б водій ОСОБА_4 у с. Миртюки вів свій транспортний засіб із допустимою швидкістю руху у населених пунктах (тобто не більше 60км/год). то він - водій ОСОБА_4 - мав би технічну можливість уникнути зіткнення шляхом своєчасного застосування гальмування. При цьому навіть не було б необхідності у застосуванні саме екстреного гальмування, а достатньо було б гальмувати і з меншою ефективністю (але достатньою для зупинки до місця зіткнення).
8. При встановлених слідством вихідних даних водій ОСОБА_3 мав технічну можливістю уникнути скоєння даної ДТП і полягала ця технічна можливість у належному виконанні водієм ОСОБА_3 вимог п.п. 1.5; 1.10 (в частині значення термінів «дати дорогу»; «небезпека для руху»); 2.3 (підпункту «д»); 10.1; 10.4 ПДР України (іншими словами, для уникнення скоєння даної пригоди водієві ОСОБА_3 необхідно (і достатньо) було належним чином переконатися у безпеці виконання маневру розвороту, дати дорогу автомобілю «Сітроєн-Джампі» (що рухався у зустрічному напрямку) і лише після цього уже можна було б розпочати виконання вказаного маневру).
9. При встановлених слідством вихідних даних причиною настання даної ДТП, з технічної точки зору, є наступні обставини: те, що водій ОСОБА_3 при виконанні маневру розвороту не дав дорогу автомобілеві «Сітроєн», який під керуванням водія ОСОБА_4 рухався у зустрічному напрямку; те, що водій ОСОБА_4 при русі у населеному пункті значно перевищив дозволену швидкість руху, чим позбавив себе технічної можливості уникнути зіткнення;

висновком судової автотехнічної експертизи №685 від 27.02.2017 (Т.2 а.к.п.184-189), відповідно до якого: 
1.1. При русі зі швидкістю 26...27км/год автомобіль «Тойота-Ленд-Крузер-Прадо» (реєстраційний номерний знак якого НОМЕР_1 ) під керуванням водія ОСОБА_3 не міг завершити маневр розвороту, не контактуючи із загорожею.
1.2. Якщо б водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Тойота-Ленд-Крузер-Прадо» продовжував виконання маневру розвороту при вибраній ним траєкторії та швидкості, то при русі по правому (по напрямку до Стрия) узбіччі це могло б спричинити як виникнення небезпеки для пішоходів, що перебували на цьому узбіччі, так і привести до пошкодження загорожі за цим узбіччям (а це означає, що такий маневр, з технічної точки зору, не міг бути безпечним).
2.1. При швидкості руху 26...27км/год автомобіль «Тойота» під керуванням водія ОСОБА_3 від місця, де він знаходився на момент зіткнення, не зміг би своєчасно зупинитися до загорожі (якщо б навіть не відбулося контактування вказаного позашляховика із автомобілем «Сітроєн-Джампі»).
2.2. Якщо б водій ОСОБА_3 почав застосовувати гальмування, коли його автомобіль займав положення у момент зіткнення, то тільки за час приведення у дію гальм задній габарит автомобіля «Тойота» міг би виїхати за праву межу проїзної частини дороги (по напрямку до Стрия). На це приведення у дію гальм водієві ОСОБА_3 міг бути необхідний час біля 0,9с.
2.3. Якщо б водій ОСОБА_4 вів свій автомобіль «Сітроєн-Джампі» у с. Миртюки із допустимою швидкістю руху у населених пунктах (не більше 60км/год), то навіть без застосування цим водієм гальмування (тим більше - екстреного) контактування між вказаним автомобілем та автомобілем «Тойота-Ленд-Крузер-Прадо» не відбулося б (останній, рухаючись зі швидкістю 26...27км/год, виїхав би за межі проїзної частини дороги).
3. Якщо б водій ОСОБА_4 у с. Миртюки вів свій автомобіль «Сітроєн-Джампі» із допустимою у населених пунктах швидкістю (не більше 60км/год), то при заданих вихідних даних вибрані водієм ОСОБА_3 момент виконання маневру розвороту та швидкісний режим під час виконання цього повороту на етапі руху до правого узбіччя, з технічної точки зору, не змушували б водія ОСОБА_4 ні маневрувати, ні застосовувати гальмування (тим більше - екстрене).
4. При заданих даній експертизі вихідних даних причиною настання даної ДТП (спершу зіткнення автомобілів «Тойота-Ленд-Крузер-Прадо» та «Сітроєн-Джампі», а потім наїзду на пішоходів, які знаходилися на правому (по напрямку руху до Стрия) узбіччі), з технічної точки зору, є наступні обставини:
те, що водій ОСОБА_3 , не давши дороги зустрічному автомобілеві, намагався виконати маневр розвороту у такому місці і при таких обставинах, які могли створити небезпеку для пішоходів, що перебували на правому (по напрямку руху до Стрия); те, що водій ОСОБА_4 при русі у населеному пункті (с. Миртюки) значно перевищив швидкість руху, чим позбавив себе технічної можливості уникнути зіткнення (хоча намагався і гальмувати, і відвертати на праве узбіччя).

Крім цього судом досліджено матеріали справи, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 , а саме:
копію паспорта серії НОМЕР_3 та довідку №41 від 01.03.2017 з місця проживання, згідно яких  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;
вимогу УІАЗ ГУНП у Львівській області від 07.10.2016, відповідно до якої  ОСОБА_3 раніше не судимий;
характеристику з місця проживання від 01.03.2017 №40, згідно якої за час проживання в с.Братківці скарг чи заяв на поведінку ОСОБА_3 від жителів села не надходило, до адміністративної відповідальності виконкомом Братківської сільської ради не притягувався;
довідку №1108 від 15.11.2016, видану адміністрацією Стрийської ЦРЛ, відповідно до якої  ОСОБА_3 на обліку лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває;
копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Land Cruiser Prado (номерний знак НОМЕР_1 ), власником якого є  ОСОБА_3 ;
копію посвідчення водія серії НОМЕР_4 виданого 16.05.2013 ОСОБА_3 (категорії В1, В, С1, С);
копію полісу №АІ/8671402 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів від 12.11.2015, виданого  ОСОБА_3 ;

Також судом досліджено матеріали справи, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 , а саме:
копію паспорта серії НОМЕР_5 та довідку №1269 від 13.01.2017 з місця реєстрації, згідно яких  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ;
вимогу УІАЗ ГУНП у Львівській області від 27.02.2017, відповідно до якої  ОСОБА_4 раніше не судимий;
характеристику з місця реєстрації від 01.03.2017, згідно якої за час реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 ,скарг на  ОСОБА_4 від сусідів та мешканців будинку в ПП «Загребелля» не надходило;
довідку №03-7/128 від 17.01.2017, видану адміністрацією Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні та довідку №104/1 від 16.01.2017, видану адміністрацією Тернопільського обласного наркологічного диспансеру, відповідно до яких  ОСОБА_4 на обліку лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває;
копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Citroen Jumpy (номерний знак НОМЕР_2 ), власником якого є  ОСОБА_52 ;
копію посвідчення водія серії НОМЕР_6 виданого 14.06.2003 ОСОБА_4 (категорії А, В, С);
копію полісу №АЕ/2920479 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів від 14.07.2015, виданого  ОСОБА_4 .

За клопотаннями сторони захисту та сторони обвинувачення судом 02.03.2020 винесено ухвалу про призначення додаткової автотехнічної експертизи.
За результатами проведення вказаної експертизи на адресу суду скеровано висновок експерта №7872/20-52 від 12.08.2025  (Т.5 а.к.п. 149-165), відповідно до якого:
1, 6, 12, 13. Величина швидкості автомобіля Тоуоtа у момент зіткнення
становила 14...16 км/год. В свою чергу, швидкість руху автомобіля Citroen перед слідами гальмування складала приблизно 129... 136 км/год.
2. Відстань, на якій знаходився автомобіль Citroen від місця зіткнення у
момент застосування його водієм екстреного гальмування, виходячи із слідової
інформації, зафіксованої на місці пригоди 16.06.2016 та висновку судової
транспортно-трасологічної експертизи №3082 від 06.10.2016, становить 50...51м.
3, 9. Як встановлено за матеріалами справи автомобіль Тойота виконував
маневр розвороту з узбіччя з нерухомого положення. І з моменту початку
виконання маневру до моменту зіткнення подолав відстань 10,5м (по сліду правого переднього колеса) за час 3,0; 4,0; 5,0с.
Згідно постанови про призначення експертизи небезпека для руху водію
автомобіля Citroen відповідно до вихідних даних вказаних адвокатом 
ОСОБА_12 виникає в момент зміни напрямку руху автомобіля Тойота в напрямку смуги руху автомобіля Citroen. Зазначений момент узгоджується з методичними положеннями наявними в експертній практиці та вимогами Правил дорожнього руху. Тому, зазначений момент може бути прийнятий і для варіанту розрахунків за вихідними даними вказаними прокурором ОСОБА_53 .
В свою чергу, провести відповідні розрахунки за моментом виникнення
небезпеки для руху вказаним адвокатом ОСОБА_54 , а саме з моменту
перетину автомобілем Тойота осьової лінії, не виявляється за можливе. Оскільки за обставинами справи, рух автомобіля Тойота був не рівномірним (цей ТЗ рухався з нерухомого положення), тому час руху на ділянці 10,5м і, відповідно, 4,5м не був пропорційним і рівномірним. З урахуванням зазначеного, за відсутності в матеріалах справи фактичних даних стосовно часу руху автомобіля Тойота на ділянці з моменту перетину осьової лінії до моменту зіткнення, розрахунки за моментом виникнення небезпеки для руху вказаним адвокатом ОСОБА_54 не проводились.
В даному випадку водій автомобіля Citroen ОСОБА_4 при русі з
обраною швидкістю 129... 136 км/год не мав технічної можливості уникнути
зіткнення із автомобілем Тоуоtа шляхом своєчасного застосування гальмування.
При русі автомобіля Citroen під керуванням водія ОСОБА_4 із
допустимою швидкістю руху на даній ділянці дороги (60 км/год), він буде мати
технічної можливості уникнути зіткнення шляхом застосування своєчасного
гальмування.
4. Оскільки при русі автомобіля Citroen під керуванням водія ОСОБА_4 із допустимою швидкість руху (60 км/год), він має технічну можливість уникнути зіткнення із автомобілем Тоуоtа шляхом своєчасного застосування гальмування, то в даному випадку дії водія ОСОБА_4 знаходяться у причинному зв`язку із настанням ДТП. 
5. Враховуючи позацентровий перехресний характер зіткнення
транспортних засобів (див. висновок №3082 від 06.10.2016 (том 2 а.с. 147-155)
автомобіль Тойота після зіткнення переміщувався здійснюючи складний рух, який включав поступальну - загалом за напрямком руху автомобіля Citroen перед зіткненням та напрямом утворення сліду бокового юзу (позначка 8 на схемі ДТП) та обертальну складову - проти ходу годинникової стрілки.
З урахуванням наявних експертних даних, загалом не виключається можливість потрапляння автомобіля Тоуоtа в положення зафіксоване на схемі
ДТП, внаслідок зіткнення транспортних засобів. 
7. За обставин виникнення пригоди (в редакції захисника ОСОБА_55 ),
що вказані в наданих на дослідження матеріалах, водій автомобіля Citroen
ОСОБА_4 повинен був діяти у відповідності до вимог п.п. 31.1, 31.4.1 .а) та 12.4 ПДР України, а з моменту виникнення небезпеки для його руху у відповідності до вимог п. 12.3 ПДР України.
8. За обставин виникнення пригоди, що вказані в наданих на дослідження матеріалах, водій автомобіля Тоуоtа ОСОБА_3 повинен був діяти у відповідності до вимог п.п. 10.1, 10.4 та 1.5 ПДР України.
10. Оскільки в даному випадку, на автомобілі Citroen на момент скоєння ДТП була несправна робоча гальмівна, то в даній дорожній обстановці дії водія ОСОБА_4 не відповідали вимогам п.п. 31.1 та 31.4.1.а) ПДР з технічної точки зору.
У випадку часу існування небезпеки 5,0с при обраній швидкості водій автомобіля Citroen ОСОБА_4 рухаючись на технічно справному автомобілі мав технічну можливість уникнути ДТП, тому встановлена невідповідність вимогам п.п. 31.1 та 31.4.1.а) ПДР знаходиться в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП.
Так як, в даному випадку, водій автомобіля Citroen ОСОБА_4 на момент скоєння ДТП рухався із швидкістю 129.. 136км/год та мав технічну можливість попередити зіткнення із автомобілем Тоуоtа шляхом своєчасного застосування гальмування рухаючись із допустимою швидкістю 60км/год, то в даній дорожній обстановці його дії не відповідали вимогам п. 12.4 ПДР з технічної точки зору і дана невідповідність знаходиться в причинному зв`язку із виникненням даної ДТП.
Враховуючи результати п.9 даного дослідження, в рамках даного дослідження оцінити в категоричній формі дії водія автомобіля Citroen ОСОБА_4 стосовно вимог п.12.3 ПДР та встановити чи знаходяться вони в причинному зв`язку із виникненням даної ДТП неможливо з технічної точки зору.
11. Оскільки провести відповідні розрахунки за моментом виникнення небезпеки для руху вказаним адвокатом ОСОБА_54 не можливо, то відповідно оцінити дії водія автомобіля Тоуоtа ОСОБА_3 вимогам п.п. 10.1, 10.4 та 1.5 ПДР України, та встановити чи знаходяться вони в причинному зв`язку із виникненням даної ДТП також неможливо з технічної точки зору.
14. Як встановлено за наданими на дослідження матеріалах автомобіль Тойота виконував манер розвороту поза межами перехрестя з лівого узбіччя. При цьому зіткнення відбулось в межах смуги руху автомобіля Citroen ближче до правого узбіччя по напрямку цього автомобіля.
Оскільки експертам невідомі траєкторія та характер подальшого можливого руху автомобіля Тойота в процесі виконання маневру розвороту, тому оцінити дії водія ОСОБА_3 з точки зору відповідності вимог п. 10.1 ПДР та п. 10.4 ПДР на підставі наданих на дослідження матеріалів неможливо. 
15. За умов руху автомобіля Citroen з допустимою швидкістю 40 км/год виконання маневру розвороту автомобілем Тоуоtа не створювало небезпеки для руху автомобіля Citroen, тобто водій автомобіля Тоуоtа ОСОБА_3 не змушував водія автомобіля Citroen ОСОБА_4 застосовувати екстрені дії направлені на уникнення зіткнення.
16. Водій автомобіля Citroen ОСОБА_4 при русі із швидкістю руху 40
км/год мав технічну можливість зупинити транспортний засіб до лінії руху
автомобіля Тоуоtа.
17. За обставин вказаних захисником ОСОБА_12 , із урахуванням п.п. 10
та 11 даного дослідження, в даній дорожній обстановці саме дії водія ОСОБА_4 знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Судом допитані експерти ОСОБА_56 , ОСОБА_57 та ОСОБА_30 , які проводили по кримінальному провадженні експертизи №3083/3207 від 30.09.2016, №3082 від 06.10.2016, №5472 від 06.12.2016. 
Так, експерт ОСОБА_58 в своїй показаннях підтримав свій висновок та вважає його правильним. 
Експерт ОСОБА_57 надав суду показання, за змістом яких масштабна схема ним побудована з фактичних розмірів. Розбіжність обумовлюється тим, що на схемі слід позначено схематично, а він використовував фактичні розміри схеми ДТП з додатками. В одній з масштабних схем вказане місце зіткнення. Його висновок базувався на аналізі слідової інформації. Ознакою місця зіткнення є зміщення слідів. Зі слідів гальмування і розташування т/з випливає зона контакту автомобіля – в межах смуги руху (додаток 2).
Експерт ОСОБА_30 надав суду показання, за змістом яких швидкість т/з «Citroen Jumpy» складала 120-124 км/год. З висновків проведених експертиз не вбачалась несправність цього автомобіля. Якщо ж у автомобіля не працював механізм, тоді швидкість буде менша і необхідно провести перерахунки. Без врахування удару і справності механізму, швидкість була не менше 90 км/год. Транспортний засіб брався ним як бус, 5 категорії. Якщо ним брався легковий транспортний засіб, то швидкість була б ще вищою. Водій «Citroen Jumpy» порушив ПДР, оскільки повинен був перевірити перед початком руху стан т/з. 

Оцінка доказів.

Оцінюючи здобуті у кримінальному провадженні та безпосередньо досліджені в судовому засіданні докази суд вважає, що вищевикладені докази встановлюють факти, які мають значення для кримінального провадження та підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню в даному кримінальному провадженні.
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні від 21.10.2011 року у справі «Коробова проти України», відповідно до якої, при оцінці доказів суд, як правило застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», який ґрунтується на достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновках.
Так, зазначені показання потерпілих та свідків є чіткими, послідовними та логічними, узгоджуються між собою та іншими дослідженими судом вищевикладеними доказами. Дані показання отримані судом у судовому засіданні за присутності обвинувачених та їх захисників.
Досліджені документи та висновки експертів є процесуальними джерелами доказів відповідно до вимог частини 2 ст. 84 КПК України, отримані в порядку, передбаченому КПК України, а саме: 
внаслідок проведення компетентною особою (слідчим) слідчих дій відповідно до вимог КПК України; 
шляхом проведення експертиз на підставі постанов компетентної особи – слідчого, що відповідає вимогам норм КПК України, дійсних на час ухвалення слідчим таких постанов, проведення яких оформлено у відповідних висновках експертів.

Зазначені докази не викликають сумнівів у своїй достовірності, оскільки містять інформацію, яка відповідає дійсності. В своїй сукупності докази є достатніми та взаємопов`язаними між собою. 
Вищенаведені докази суд визнає належними та допустимими, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, мають значення для кримінального провадження та отримані у порядку, встановленому КПК України.

Суд зазначає, що відповідно до частин 1 та 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
На виконання вимог частини 6 ст. 22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створював необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Спростування позиції сторони захисту.
Суд критично ставиться до показань обвинуваченого ОСОБА_4 щодо швидкості руху його транспортного засобу в с.Миртюки Стрийського району до початку виявлення перешкоди на дорозі і ДТП – близько 60 км/год, оскільки такі повністю спростовуються висновками судових автотехнічних експертиз, згідно яких швидкість руху автомобіля «Citroen Jumpy», реєстраційний номер НОМЕР_2 , у момент зіткнення могла складати від 120 до 136 км/год.

Наданий ОСОБА_4 висновок експертного автотехнічного дослідження №383/19 від 05.04.2019 не узгоджується з дослідженими судом доказами та не відповідає (у своїх висновках) дійсній обстановці та обставинам справи. Крім цього, суд зауважує, що станом на 05.04.2019 (дату складання висновку №383/19 від 05.04.2019), свідоцтво експерта ОСОБА_59 , який склав цей висновок, було недійсним (з 22.07.2016 у зв`язку з його звільненням з Львівського НДІСЕ ) та анульованим (Т.5 а.к.п.29-30). 
Таким чином, під час безпосереднього дослідження судом у судовому засіданні усіх доказів, зазначені обвинуваченим ОСОБА_4 обставини не знайшли свого підтвердження, тому суд вважає їх необґрунтованими, а висновок експертного автотехнічного дослідження №383/19 від 05.04.2019 –недопустимим доказом. 

Щодо перебування обвинуваченого ОСОБА_3 у стані алкогольного сп`яніння та порушення ним вимог п. 2.9а ПДР, суд зазначає наступне.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 – адвокат ОСОБА_12 14.09.2018 подав клопотання про визнання копії акту медичного огляду №283 від 16.06.2016 недопустимим доказом (Т.3 а.к.п.212-235).
В обгрунтування клопотання покликається на те, що відповідно до висунутого обвинувачення перебування ОСОБА_3 у стані алкогольного сп`яніння підтверджується «копією акту медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або, перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 16.06.2016 №283, виданого Стрийською ЦРЛ» (далі - акт медичного огляду).
Вважає, що обстеження ОСОБА_3 на стан алкогольного сп`яніння проведено з порушенням встановленої процедури, а тому її висновки, які містяться в акті медичного огляду, згідно з вимогами п. 22 Інструкції вважаються недійсними.
Більш того, за змістом пункту 5 розділу 1 Інструкції її положення не поширюється на проведення судово-медичної та судово-психіатричної експертиз.
До матеріалів кримінального провадження слідчим долучено висновок судового експерта від 06.07.2016 №2163/2016-т, з якого вбачається, що «при судово-токсикологічній експертизі речового доказу - крові гр. ОСОБА_3 , 1962 р.н. не виявлено: етилового, метилового, гіропілового, бутилового і амілового спиртів».
Висновок експерта від 06.07.2016 №2163/2016-т за змістом ст. 84 КПК України є достовірним, належним і допустимим доказом, який може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на який може посилатись суд при ухваленні судового рішення.
Під час безпосереднього дослідження судом у судовому засіданні вказаних доказів, зазначені адвокатом ОСОБА_12 у клопотанні обставини не знайшли свого підтвердження, тому суд вважає їх необґрунтованими, враховуючи наступне. 
Відповідно до акту медичного огляду №283 від 16.06.2016 (Т.2 а.к.п.4) огляд ОСОБА_3 проводився за зовнішніми ознаками та застосовувався спеціальний технічний засіб «Алконт», який показав результат 2,1%. Повторне обстеження не проводилось. Висновок та діагноз за результатом огляду: алкогольне сп`яніння. У ОСОБА_3 взято кров на вміст етанолу. Відомості про результати лабораторних тестів та заключний діагноз за результатами огляду та тестів –відсутні. 
Нормативно-правовим актом, який визначає процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного сп`яніння та оформлення результатів такого огляду є Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджена Наказ Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 №1452/735 (далі - Інструкція).
Відповідно до пункту 3 Інструкції огляд у закладах охорони здоров`я щодо виявлення стану сп`яніння проводиться лікарем закладу охорони здоров`я, який пройшов тематичне удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством.
Згідно з пунктом 9 Інструкції використання в закладах охорони здоров`я для проведення лабораторних досліджень вимірювальної техніки та обладнання, дозволених МОЗ, підтверджується сертифікатом відповідності та свідоцтвом про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.
Суд зазначає, що в акті медичного огляду №283 від 16.06.2016, в пункті 18, зазначено технічний засіб для вимірювання вмісту етилового спирту у видихуваному повітрі – «Алконт» та час проведення останньої повірки цього технічного засобу, тому аргументи сторони захисту щодо відсутності в пункті 18 копії акту будь-яких відомостей про технічний засіб, який використовувався для визначення наявності або вимірювання вмісту етилового спирту у видихуваному повітрі, суд вважає безпідставним. 
Відповідно до пункту 10 Інструкції зразки біологічного середовища для лабораторного дослідження відбираються у дві ємності. Вміст однієї ємності використовується для первинного дослідження, вміст другої ємності зберігається протягом 90 днів.
Згідно з пунктом 13 Інструкції для дослідження біологічного середовища може використовуватися кров, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти зразки біологічних середовищ, вказаних у пункті 12 цього розділу.
Відповідно до пункту 15 Інструкції за результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду.
З аналізу пунктів 13 та 15 Інструкції вбачається, що діагноз встановлюється за результатами проведення двох дій: огляду на стан сп`яніння та лабораторних досліджень (дослідження біологічного середовища), однак відомості щодо проведення лабораторних досліджень та їх результати в акті відсутні.
Пунктом 16 Інструкції встановлено, що висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, видається на підставі акта медичного огляду.
Згідно з пунктом 19 Інструкції акт медичного огляду особи складається в одному примірнику, який залишається в закладі охорони здоров`я.
Таким чином, з системного аналізу пунктів 15, 16 та 19 Інструкції вбачається, що акт медичного огляду особи є документом, на підставі якого складається висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння. І саме даний висновок є належним та допустимим доказом, який встановлює відповідні фактичні обставини – перебування чи не перебування особи в стані алкогольного сп`яніння. 
В матеріалах кримінального провадження міститься висновок експерта від 02.07.2016 №2163/2016-т (Т.2. а.к.п.162). Даний висновок зроблений за наслідком проведення на підставі постанови старшого слідчого судово-медичної експертизи. Об`єктом дослідження була кров ОСОБА_3 на наявність спиртів. Експертиза проведена за допомогою спеціального обладнання (хроматограф ЛХМ-80, колонка 200х0,3см, насадка-хроматон NAW (0,16-0,20) з 15% сквалану, детектор-катарометр). Підсумками проведеної судово-токсикологічної експертизи є не виявлення в крові ОСОБА_3 етилового, метилового, пропілового, бутилового і амілового спиртів.
Водночас, під час допиту у судовому засіданні свідка ОСОБА_46 (терапевт), за змістом яких вона 16.06.2016 чергувала в ОСОБА_60 були явні ознаки алкогольного сп`яніння які вона зазаначила у Акті (порушення ходи, запах алкоголю з рота).
Також у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що, за зовнішніми ознаками ОСОБА_3 перебував у стані алкогольного сп`яніння: похитувався, була нечітка розмова і запах алкоголю, який було чути під час спілкування.
Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що під час вчинення кримінального правопорушення обвинувачений ОСОБА_3 перебував у стані алкогольного сп`яніння, тому ним порушені вимоги п. 2.9а ПДР.
За наведених обставин, суд не враховує висновок експерта від 02.07.2016 №2163/2016-т, як доказ в даному кримінальному провадженні, під час дослідження даної обставини.

Щодо висновку експерта №7872/20-52 від 12.08.2025, за результатами проведення додаткової комісійної судової автотехнічної експертизи, суд приходить до висновку, що такий не спростовує винуватості ОСОБА_3 , в порушенні ПДР, як про це вказує сторона захисту, а саме: вимоги Р 1 п. 1.5; Р 2 п. 2.3 б), д); Р 10 п.п. 10.1. 10.4 Правил дорожнього руху України, які виразилися в тому, що він, керуючи автомобілем, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, виконуючи маневр розвороту поза межами перехрестя, не переконався, що це буде безпечним та не створить перешкод іншим учасникам руху, відтак не дав дорогу зустрічному автомобілю «Citroen Jumpy», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 , котрий рухався у напрямку до м. Стрий, і смугу руху якого він пересікав, такими своїми діями створив йому аварійну обстановку, яка призвела до зіткнення між їхніми транспортними засобами. Від контактування між собою автомобілі «Toyota Land Cruiser Prado», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та «Citroen Jumpy», реєстраційний номер НОМЕР_2 , змінили свої попередні траєкторії руху, в результаті чого виїхали на праве по ходу руху до м.Стрия узбіччя дороги, де автомобіль «Citroen Jumpy», реєстраційний номер НОМЕР_2 , скоїв наїзд на пішоходів ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_14 .
У вказаному висновку зазначено, що за обставин вказаних захисником ОСОБА_12 , із урахуванням п.п. 10 та 11 даного дослідження, в даній дорожній обстановці саме дії водія ОСОБА_4 знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.
Однак, згідно висновку судової автотехнічної експертизи №166 від 24.01.2017 (Т.2 а.к.п.176-182), при встановлених слідством вихідних даних причиною настання даної ДТП, з технічної точки зору, є наступні обставини: те, що водій ОСОБА_3 при виконанні маневру розвороту не дав дорогу автомобілеві «Сітроєн», який під керуванням водія ОСОБА_4 рухався у зустрічному напрямку; те, що водій ОСОБА_4 при русі у населеному пункті значно перевищив дозволену швидкість руху, чим позбавив себе технічної можливості уникнути зіткнення;
Крім цього, відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи №685 від 27.02.2017 (Т.2 а.к.п.184-189), при заданих даній експертизі вихідних даних причиною настання даної ДТП (спершу зіткнення автомобілів «Тойота-Ленд-Крузер-Прадо» та «Сітроєн-Джампі», а потім наїзду на пішоходів, які знаходилися на правому (по напрямку руху до Стрия) узбіччі), з технічної точки зору, є наступні обставини: те, що водій ОСОБА_3 , не давши дороги зустрічному автомобілеві, намагався виконати маневр розвороту у такому місці і при таких обставинах, які могли створити небезпеку для пішоходів, що перебували на правому (по напрямку руху до Стрия); те, що водій ОСОБА_4 при русі у населеному пункті (с. Миртюки) значно перевищив швидкість руху, чим позбавив себе технічної можливості уникнути зіткнення (хоча намагався і гальмувати, і відвертати на праве узбіччя).

Крім цього відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи №685 від 27.02.2017 (Т.2 а.к.п.184-189): 
1.1. При русі зі швидкістю 26...27км/год автомобіль «Тойота-Ленд-Крузер-Прадо» (реєстраційний номерний знак якого НОМЕР_1 ) під керуванням водія ОСОБА_3 не міг завершити маневр розвороту, не контактуючи із загорожею.
1.2. Якщо б водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Тойота-Ленд-Крузер-Прадо» продовжував виконання маневру розвороту при вибраній ним траєкторії та швидкості, то при русі по правому (по напрямку до Стрия) узбіччі це могло б спричинити як виникнення небезпеки для пішоходів, що перебували на цьому узбіччі, так і привести до пошкодження загорожі за цим узбіччям (а це означає, що такий маневр, з технічної точки зору, не міг бути безпечним).
Таким чином порушення обвинуваченим ОСОБА_3 Р 1 п. 1.5; Р 2 п. 2.3 б), д), 2.9 а); Р 10 п.п. 10.1. 10.4 Правил дорожнього руху України перебувають у причинному зв`язку із наслідками, які настали внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Склад злочину.
Аналізуючи наявність складу злочину, передбаченого частиною 2 ст. 286 КК України, суд вважає за необхідне зазначити таке. 
Безпосереднім об`єктом даного злочину є безпека руху автомобільного транспорту, а додатковим обов`язковим об`єктом – жаття та здоров`я особи.
Об`єктивна сторона злочину включає такі обов`язкові ознаки як діяння, обстановку, наслідки та причинний зв`язок між діянням і наслідками. Злочин вважається закінченим з моменту настання зазначених у частині 2 ст. 286 наслідків. Обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , керуючи транспортними засобами, порушили Правила дорожнього руху, внаслідок чого спричинили смерть потерпілого ОСОБА_7 та заподіяли потерпілому ОСОБА_8 тяжке тілесне ушкодження, а потерпілому ОСОБА_14 – середнього тяжкості тілесне ушкодження. Смерть потерпілого ОСОБА_7 та отримані потерпілими ОСОБА_8 та ОСОБА_14 тілесні ушкодження перебувають у прямому причинному зв`язку з діями обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є суб`єктом злочину, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, з огляду на їх вік та відсутність будь-яких даних, які б давали підстави сумніватися в їх осудності (обмеженій осудності) як під час вчинення злочину, так і на час ухвалення вироку.
Суб`єктивна сторона злочину визначається ставленням винних до наслідків та, за наведених вище обставин, характеризується необережною формою вини обвинувачених, які допустили злочинну недбалість, оскільки не передбачили можливості настання суспільна небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинні були і могла їх передбачити.
Кваліфікуючими ознаками злочину, передбаченого частиною 2 ст. 286 КК України, є спричинення в результаті порушення правил дорожнього руху смерті потерпілого та заподіяння тяжкого тілесного ушкодження одному з потерпілих.

Таким чином, об`єктивно з`ясувавши обставини, підтверджені доказами, що досліджені у процесі судового розгляду і оцінені судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом і оцінюючи кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів – з точки зору достатності і взаємозв`язку, суд вважає, що у ході судового розгляду вина обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в порушенні правил безпеки дорожнього руху як особами, які керували транспортними засобами, що спричинило смерть потерпілого  ОСОБА_7 та заподіяло потерпілому ОСОБА_8 тяжке тілесне ушкодження, а потерпілому ОСОБА_14 – середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто вчинення ними кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 ст. 286 КК України, доведена поза розумним сумнівом.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд визнає добровільне часткове відшкодування завданих збитків потерпілим (п.2 ч.1 ст. 66 КК України).
Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , судом не встановлені.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , судом не встановлено. 

Мотиви призначення покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченим  ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , суд, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на вимоги ст. 65 КК України та роз`яснення, викладені в пункті 1 постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2013 №7, враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про осіб винних та обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 .
Крім цього, суд враховує думку потерпілих, які наголосили на тому, що обвинувачені не відшкодували їм заподіяні збитки, не вибачилися перед ними, своєю поведінкою знущаються з них, тому наполягають на суворому покаранні для обвинувачених з метою встановлення справедливості і невідворотності покарання за вчинене.

Так, обвинувачений ОСОБА_3  вчинив злочин з необережності, який відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, протиправні дії обвинуваченого (порушення ним правил дорожнього руху) спричинили тяжкі наслідки, а саме: настання смерті потерпілого  ОСОБА_7 .
Обвинувачений ОСОБА_3 позитивно характеризується за місцем проживання, є особою, яка раніше не судима, має постійне місце проживання, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, не працює.
Таким чином, об`єктивно з`ясувавши всі обставини в їх сукупності, вирішивши питання, передбачені ст. 368 КПК України та врахувавши обставини, передбачені ст. 65 КК України, у тому числі встановлені судом обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити основне покарання в межах санкції частини 2 ст. 286 КК України, у виді позбавлення волі.
Також, зважаючи на обставини кримінального провадження та його наслідки, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. 
Призначення обвинуваченому ОСОБА_3 такого покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Обвинувачений ОСОБА_4  вчинив злочин з необережності, який відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, протиправні дії обвинуваченого (порушення ним правил дорожнього руху) спричинили тяжкі наслідки, а саме: настання смерті потерпілого  ОСОБА_7 .
Обвинувачений ОСОБА_4 позитивно характеризується за місцем реєстрації, є особою, яка раніше не судима, має постійне місце проживання, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, не працює.
Таким чином, об`єктивно з`ясувавши всі обставини в їх сукупності, вирішивши питання, передбачені ст. 368 КПК України та врахувавши обставини, передбачені ст. 65 КК України, у тому числі відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд вважає, що обвинуваченому слід призначити основне покарання в межах санкції частини 2 ст. 286 КК України, у виді позбавлення волі.
Також, зважаючи на обставини кримінального провадження та його наслідки, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Призначення обвинуваченому ОСОБА_4 такого покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Цивільні позови.

Потерпілим ОСОБА_6 , подано цивільний позов до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди по 400 000 грн. з кожного (Т.1 а.к.п. 20-21; Т.3 а.к.п. 97-98).
В обгрунтування позову позивач покликається на те, що внаслідок ДТП, яка мала місце 16.06.2016 року, під час зіткнення автомобілів під керуванням ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , транспортні засоби відкинуло на узбіччя, де вони здійснили наїзд на пішоходів, серед яких був і його син - ОСОБА_7 , який від отриманих травм помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Вина відповідачів повністю доведена зібраними по справі доказами, а саме показами свідків, потерпілих, висновками судово-медичних експертиз, судовою автотехнічною експертизою та іншими доказами.
Позивач є батьком загиблого ОСОБА_7 і саме з вини відповідачів він залишився без сина, а двоє його онуків, ОСОБА_61 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_62 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , стали напівсиротами.
Втрата сина в його житті - це надзвичайна трагічна подія.
Відповідачем ОСОБА_3 йому частково відшкодована матеріальна шкода, а відповідач ОСОБА_4 не відшкодував жодної гривні.
Крім матеріальної шкоди винними діями обох відповідачів йому завдана і моральна шкода, яка виразилася в фізичних та моральних, душевних стражданнях в зв`язку з порушенням нормальних життєвих зв`язків через порушення стосунків із знайомими та близькими людьми, які він відчуваю до сьогоднішнього дня. Ці страждання посилюються тим, що родичі та знайомі постійно цікавляться обставинами даної справи, що відповідно нагадує йому саме про смерть сина. Наслідки нанесених йому, як батькові, душевних страждань турбують його постійно, невідомість того, який ще період займе відновлення його душевного стану і чи не приведуть нанесені йому, дружині та його сім`ї душевні страждання до більш тяжких наслідків, постійно причиняють йому великі страждання.
Його душевні страждання посилилися відмовою відповідачів компенсувати завдану шкоду. Внаслідок винних дій відповідачів порушився його устрій життя, і змушений докладати більше зусиль для свого життя, він втратив душевний спокій і на даний час змушений матеріально допомагати своїм онукам, що також посилює його страждання.
Захисником обвинуваченого ОСОБА_3 – адвокатом ОСОБА_11 , подано заперечення на цей позов (Т.1 а.к.п.183), в обґрунтування якого покликається на те, що цивільно-правова відповідальність перед третіми особами водія ОСОБА_3 на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ СК "ПЗУ Україна" згідно полісу №АІ /8671402. Цивільно-правова відповідальність перед третіми особами водія ОСОБА_4 на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ПАТ СК «Універсальна» згідно полісу №АЕ /2920479. Ліміт відповідальності за шкоду завдану життю та здоров`ю по кожному полісу складає 100 000 гривень, тобто по двом полісам 200 000 гривень.
Позивач до страхових компаній не звернувся і як співвідповідача їх не залучив. Згідно вимог ст. 33 ЦПК України, відповідач до суду з клопотанням про залучення співвідповідачем ПрАТ СК "ПЗУ Україна" та ПАТ СК «Універсальна» звернутись не може.
У ст. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних справа №4 від 01.03.2014 року «Про деякі
питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що при пред`явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Пепред`явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.
Тобто в даному випадку, саме через непред`явлення позову до страховика, він заперечує проти позову.

Вивчивши викладені у позові аргументи потерпілого ОСОБА_6 та докази на їх підтвердження, а також заперечення, викладені у відзиві, суд доходить такого висновку.
Відповідно до частин 1 та 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. 
Згідно з частиною 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до пункту 1 частини 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Згідно з частиною 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Частинами 2 та 5 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
У ст. 1194 ЦК України зазначено, що особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).
У п. 27.3. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції на час настання події) зазначено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 04 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом встановлено, що через порушення правил дорожнього руху водіями транспортних засобів – ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої загинув ОСОБА_7 . Протиправними діями обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 завдали потерпілому ОСОБА_6 моральну шкоду, оскільки позивач зазнав душевних страждань у зв`язку з втратою сина. Внаслідок його смерті у потерпілого ОСОБА_6 відбулися вимушені зміни в життєвих стосунках його сім`ї, тому цивільний позов  ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди суд вважає підставним.
Згідно полісу №АІ/8671402 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів від 12.11.2015, виданого  ОСОБА_3 , страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, становить 100 000 (сто тисяч) грн., а за шкоду, заподіяну майну – 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн.
Згідно полісу №АЕ/2920479 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів від 14.07.2015, виданого  ОСОБА_4 , страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, становить 100 000 (сто тисяч) грн., а за шкоду, заподіяну майну – 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн.
Вирішуючи питання розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд враховує наведені норми Цивільного кодексу України і роз`яснення, викладені в пункті 9 постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та доходить висновку, що цивільний позов ОСОБА_6 піддягає до задоволення частково за мінусом страхових сум (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю згідно полісів №АІ/8671402 та №АЕ/2920479 по 100 000 (сто тисяч) грн.

Потерпілою ОСОБА_7 в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_63 , ОСОБА_64 подано цивільний позов до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого (Т.1 а.к.п.34-35).
20.09.2018 потерпілою ОСОБА_7 подано заяву про уточнення позовних вимог (Т.3 а.к.п.245), згідно якої позивачка просить:
- Стягнути з ОСОБА_65 та ОСОБА_66 на її користь шкоду, завдану смертю батька - ОСОБА_7 (годувальника) на утримання малолітнього сина ОСОБА_64 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у вигляді щомісячних відрахувань по 930,7 грн., до досягнення дитиною 18-річного віку, а всього за 193 місяці, що становить 179 634,75 грн.;
- Стягнути з ОСОБА_65 та ОСОБА_66 на її користь шкоду, завдану смертю батька - ОСОБА_7 (годувальника) на утримання малолітнього сина ОСОБА_63 , ІНФОРМАЦІЯ_6 у вигляді щомісячних відрахувань по 930,7 грн., до досягнення дитиною 18-річного віку, а всього за 132 місяці, що становить 122 852,4 грн.; 
- Стягнути з ОСОБА_65 та ОСОБА_66 на її користь шкоду, завдану смертю чоловіка - ОСОБА_7 (годувальника) до досягнення сином ОСОБА_67 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , 14-річного віку у вигляді щомісячних відрахувань по 930,7 грн., а всього за 144 місяці, що становить 134 020 грн.;
- Стягнути з ОСОБА_65 та ОСОБА_66 на її користь, моральну шкоду завдану смертю, для дітей батька, а її чоловіка 300 000 грн. з кожного.
В обгрунтування позову позивачка покликається на те, що внаслідок ДТП, яка мала місце 16.06.2016 року, під час зіткнення автомобілів під керуванням ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , транспортні засоби відкинуло на узбіччя, де вони здійснили наїзд на пішоходів, серед яких був і її чоловік - ОСОБА_7 , який від отриманих травм помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Зібраними по справі доказами, зокрема, висновками експертиз, підтверджується вина обох водіїв.
Позивачка, є дружиною загиблого ОСОБА_20 . З вини відповідачів вона залишилася вдовою, а двоє їхніх дітей - ОСОБА_61 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_62 , ІНФОРМАЦІЯ_7 - напівсиротами.
Втрата батька в житті її дітей, як і для неї - це надзвичайно трагічна подія, з кожним роком дорослішання - вони потребуватимуть його дедалі більше, адже вона, жінка, не може створити для них модель поведінки батька в сім`ї, не може повернути атмосферу повноцінної сім`ї.
На момент настання дорожньо-транспортної пригоди її чоловік працював різноробочим, працював неофіційно на сезонних роботах і був годувальником для своїх неповнолітніх дітей, саме на нього був покладений обов`язок дбати про матеріальне забезпечення сім`ї.
З урахуванням цього при розрахунку розміру шкоди, завданої його смертю членам його сім`ї, слід враховувати розмір мінімальної заробітної плати, встановлений законом. Так, ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» встановлено мінімальну заробітну плату в розмірі 1378 грн.
На день смерті ОСОБА_7 проживав з нею та двома дітьми. У зв`язку з цим розмір відшкодування розраховується: 1378 грн. : 4 особи =344,5 грн.
Відповідно до ст. 1202 ЦК України відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами.
Вказані суми, відповідно до ст. 1208 ЦК України, підлягають індексації за рішенням суду в разі підвищення вартості життя.
Згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» встановлено мінімальну заробітну плату в розмірі 3 723 грн., а відтак підлягає відповідному збільшенню і вимога до обвинувачених (відповідачів), щодо щомісячних відрахувань на користь потерпілих внаслідок відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого ОСОБА_7 .
Крім того, відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті.
Вона пережила і продовжує переживати сильні душевні і моральні страждання, психологічне потрясіння. Постійні стреси і переживання від раптової та передчасної смерті чоловіка впливають на її стан здоров`я. Вона кохала свого чоловіка і їхня сім`я існувала на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Його втрата для неї є непоправною, а нестерпний глибокий біль від втрати чоловіка не зникне ніколи. Смерть чоловіка покладає на неї весь тягар утримання та виховання дітей до повноліття, всі обов`язки по веденню домашнього господарства лежать на ній.
Захисником обвинуваченого ОСОБА_3 – адвокатом ОСОБА_11 , подано відзив на цей позов (Т.4 а.к.п.58-59), в обґрунтування якого він покликається на те, що вимога ОСОБА_7 про стягнення завданої майнової шкоди суперечить вимогам ст. 1202 ЦК України, оскільки допускається одноразово стягнення, але не більше як за три роки наперед. Вимоги щодо індексації розміру відшкодування нічим не підтверджені. 
Цивільно-правова відповідальність перед третіми особами водія ОСОБА_3 на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ СК "ПЗУ Україна" згідно полісу №АІ /8671402. Цивільно-правова відповідальність перед третіми особами водія ОСОБА_4 на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ПАТ СК «Універсальна» згідно полісу №АЕ /2920479. Ліміт відповідальності за шкоду завдану життю та здоров`ю по кожному полісу складає 100 000 гривень, тобто по двом полісам 200 000 гривень.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц зробила висновки про правильне застосування норм права.
А саме у п.69 вказаної постанови у висновках про правильне застосування норм права вказала, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдаваної шкоди замість останнього.
А у п. 73 вказаної постанови зазначено, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").
Аналогічний висновок Велика Палата Верховного Суду зробила і у своїй постанові від 03.10.2018 року в справі № 760/15471/15-ц.
Через те що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були застраховані, то в частині заявленного ОСОБА_7 в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_32 та ОСОБА_33 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 цивільного позову в частині відшкодування шкоди завданої смертю потерпілого позивачці слід відмовити, так як згідно п. 27.2. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції на час настання події) саме страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування.

Вивчивши викладені у позові аргументи потерпілої ОСОБА_7 та докази на їх підтвердження, а також заперечення, викладені у відзиві, суд доходить такого висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику застосування судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
Частиною 1 ст. 1200 ЦК передбачено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, дитині до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); другому з подружжя незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за дітьми померлого, до досягнення ними чотирнадцяти років.
Наявність в ОСОБА_7 на утриманні дружини ОСОБА_7 , яка на час ДТП не працювала, так як здійснювала догляд за дітьми, та неповнолітніх дітей ОСОБА_63 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , і ОСОБА_64 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_7 від 10.07.2009 року та відповідно копіями свідоцтв про народження дітей серії НОМЕР_8 від 14.12.2009 року та серії 1-СГ №427271 від 11.09.2014 року ( Т.1 а.к.п. 36, 37, 38).
Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 1200 ЦК України, особам, визначеним у п. п. 1-5 ч. 1 цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів.
Оскільки ОСОБА_7 на момент настання дорожньо-транспортної пригоди неофіційно працював на сезонних роботах, суд вважає при розрахунку розміру шкоди, завданою його смертю членам його сім`ї, враховувати розмір мінімальної заробітної плати, встановлений законом. Так, ст. 8 Законом України «Про державний бюджет України на 2016 рік» встановлено мінімальну заробітну плату в розмірі 1378 гривень.
Відповідно до ч.1 ст.1208 ЦК України, за заявою потерпілого у разі підвищення вартості життя розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає індексації на підставі рішення суду.
Частиною 2 ст.1208 ЦК України передбачено, що за заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду.
Згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» встановлено мінімальну заробітну плату в розмірі 3 723 грн., а тому, на думку суду підлягає відповідному збільшенню і вимога потерпілої, що стосується щомісячних відрахувань на користь потерпілих внаслідок відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого ОСОБА_7 .
У зв`язку з вищенаведеним, оскільки наявний прямий причинний зв`язок між неправомірними діями обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та втратою потерпілою ОСОБА_7 та її малолітніми дітьми годувальника, суд вважає, що позовну вимогу майнового характеру слід задоволити в повному обсязі.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. 
Згідно з частиною 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до пункту 1 частини 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Згідно з частиною 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Частинами 2 та 5 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
У ст. 1194 ЦК України зазначено, що особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).
У п. 27.3. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції на час настання події) зазначено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 04 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом встановлено, що через порушення правил дорожнього руху водіями транспортних засобів – ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої загинув ОСОБА_7 . Протиправними діями обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 завдали потерпілій ОСОБА_7 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_68 та ОСОБА_69 , моральну шкоду, оскільки ОСОБА_7 та її діти зазнали душевних страждань у зв`язку з втратою чоловіка та батька, який був годувальником в сім`ї. Внаслідок його смерті у потерпілої ОСОБА_7 та її дітей відбулися вимушені зміни в життєвих стосунках їх сім`ї, змінився звичний образ життя, порушилися соціальні зв`язки, тому цивільний позов ОСОБА_7 про відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого суд вважає підставним.
Згідно полісу №АІ/8671402 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів від 12.11.2015, виданого  ОСОБА_3 , страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, становить 100 000 (сто тисяч) грн., а за шкоду, заподіяну майну – 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн.
Згідно полісу №АЕ/2920479 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів від 14.07.2015, виданого  ОСОБА_4 , страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, становить 100 000 (сто тисяч) грн., а за шкоду, заподіяну майну – 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн.

Вирішуючи питання розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд враховує наведені норми Цивільного кодексу України і роз`яснення, викладені в пункті 9 постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та доходить висновку, що цивільний позов ОСОБА_7 в частині стягнення моральної шкоди піддягає до задоволення повністю, враховуючи, що страхові суми (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю гідно полісів №АІ/8671402 та №АЕ/2920479 по 100 000 (сто тисяч) грн. враховані і зараховані під час розгляду позовупотерпілого ОСОБА_6 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди.

Вирішення інших питань, необхідних при ухваленні вироку.

Доля речових доказів підлягає вирішенню відповідно до вимог статті 100 КПК України.

Документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 50 623 грн., а саме:
- за проведення судової автотехнічної експертизи № 3083/3207 від 16.06.2016 - 1717,60 грн. (Т.2 а.к.п. 141);
- за проведення судової транепортно-трасологічної експертизи № 3082 від 06.10.2016 - 6355,20 грн. (Т.2 а.к.п. 146);
- за проведення судової автотехнічної експертизи № 5472 від 06.12.2016 - 3853,50 грн. (Т.2 а.к.п. 163);
- за проведення судової автотехнічної експертизи № 166 від 24.01.2017 - 3743,40 грн. (Т.2 а.к.п. 175);
- за проведення судової автотехнічної експертизи № 685 від 27.02.2017 - 3633,30 грн. (Т.2 а.к.п. 183);
- за проведення додаткової комісійної судової автотехнічної експертизи № 7872/20-52 від 12.08.2025 – 31 320,00 грн. (Т.5 а.к.п. 148),
підлягають стягненню з обвинувачених (в рівних частках) на користь держави згідно з вимогами частини 2 статті 124 КПК України.

Заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна (речові докази), накладені ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 21.10.2016, слід скасувати (Т.2 а.к.п. 108-110).

Керуючись статтями 368, 371, 374 КПК України, суд –

ухвалив: 

ОСОБА_3  визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з часу приведення вироку до виконання.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з часу приведення вироку до виконання.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 завдану моральну шкоду в сумі 300 000 (триста тисяч) грн.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 завдану моральну шкоду в сумі 300 000 (триста тисяч) грн.

Цивільний позов ОСОБА_7 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_63 , ОСОБА_64 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, задовольнити повністю.
Стягнути солідарно з ОСОБА_70 та ОСОБА_71 на користь ОСОБА_7 шкоду, завдану смертю годувальника ОСОБА_7 на утримання малолітного сина ОСОБА_64 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у вигляді щомісячних відрахувань по 930,7 грн., до досягнення дитиною 18-річного віку, а всього за 193 місяці, що становить 179 634 (сто сімдесят дев`ять тисяч шістсот тридцять чотири) грн. 75 коп.
Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 шкоду завдану смертю годувальника ОСОБА_7 на утримання неповнолітного сина ОСОБА_63 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у вигляді щомісячних відрахувань по 930,7 грн., до досягнення дитиною 18-річного віку, а всього за 132 місяці, що становить 122 852 (сто двадцять дві тисячі вісімсот п`ятдесят дві) грн. 40 коп.
Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 , моральну шкоду, завдану смертю її чоловіка - по 300 000 (триста тисяч) грн. з кожного.

Застосований до ОСОБА_3 захід забезпечення кримінального провадження у виді накладення арешту на автомобіль «Toyota Land Cruiser Prado», реєстраційний номер НОМЕР_1 , згідно з ухвалою слідчого судді Галицького районного суду міста Львова від 21.10.2016 (Т.2 а.к.п.108-110) – скасувати.

Речові докази, визнані такими відповідно до постанов про визнання речовим доказом від 29.07.2016 (Т.2 а.к.п.106, 107), а саме: 
автомобіль «Toyota Land Cruiser Prado», реєстраційний номер НОМЕР_1 – повернути ОСОБА_3 ; 
автомобіль «Citroen Jumpy», реєстраційний номер НОМЕР_2 – повернути власнику ОСОБА_72 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів по 25 311 (двадцять п`ять тисяч триста одинадцять) грн. 50 коп. з кожного.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Стрийський міськрайонний суд Львівської області.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. 
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. 
Повний текст вироку вручити учасникам судового провадження.

Головуючий суддя 	ОСОБА_1