КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 761/44427/25 Головуючий у суді І інстанції: Левицька Т.В.
провадження №22-ц/824/10518/2026 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
Головуючого судді: Сушко Л.П.,
суддів: Ратнікової В.М., Музичко С.Г.,
секретар судового засідання: Янчук І.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Чугуєнка Дмитра Віталійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 03 березня 2026 року про відмову у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації, Солом`янський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересована особа: Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації, Солом`янський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту, що має юридичне значення.
В своїй заяві ОСОБА_1 просила суд визнати біологічне материнство ОСОБА_1 відносно малолітньої дитини ОСОБА_2 ; зобов`язати Солом`янський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) внести зміни до актового запису про народження малолітньої ОСОБА_2 , який міститься в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян, а саме: датою народження дитини зазначити ІНФОРМАЦІЯ_1 ; в графі «мати» зазначити громадянку України ОСОБА_1 ; запис про батька дитини в актовому записі про народження провести за прізвищем матері (заявниці), ім`я та по батькові - за її вказівкою; місцем народження дитини зазначити: Україна, місто Київ.
Заяву обгрунтовувала зокрема тим, що оскільки заявниця є біологічною матір`ю дитини, відомості про яку були внесені до Державного реєстру актів цивільного стану громадян за рішенням органу опіки та піклування, тому заявниця звертається з заявою про визначення материнства відповідно до положень ст. 131 СК України та внесення відповідних змін до запису про народження в реєстрі цивільного стану громадян.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 03 березня 2026 року відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення.
Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, адвокат Чугуєнко Д.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просила її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що суд першої інстанції не ідентифікував жодної особи, яка б заперечувала або могла б заперечувати проти задоволення заяви, не визначив предмет стверджуваного спору та не встановив його сторін.
Скаржник вважає, що встановити наявність або відсутність спору у цій справі можливо було виключно після відкриття провадження.
Заявниця звернулась до суду з клопотанням про витребування від Солом`янського відділу державної реєстрації актів цивільного стану витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження дитини ОСОБА_2 - зокрема, інформації про осіб, зазначених у графах «мати» і «батько», та підстави здійснення реєстрації.
Лише після отримання цих відомостей стало б можливим встановити або наявність спору у розумінні статті 139 Сімейного кодексу України, або навпаки - його відсутність у розумінні статті 131 Сімейного кодексу України.
Оскільки суд першої інстанції відмовив у відкритті провадження, це клопотання так і не було розглянуте, а суд дійшов до висновку про наявність спору, навіть не встановивши базового факту - чи існує взагалі актовий запис про народження дитини, який міг би породжувати конкуруючі права інших осіб.
В обгрунтування доводів апеляційної скарги посилався також на те, що звернення заявниці до суду в порядку позовного провадження є юридично невиправданим. Оскільки позовне провадження у справах про визнання материнства передбачає наявність відповідача, в даному випадку - конкретної жінки. У цій справі такої особи не ідентифіковано. Це означає, що позовне провадження в цій справі є юридично неможливим у зв`язку із відсутністю встановлення фактичного відповідача, і відмова у відкритті окремого провадження фактично позбавляє заявницю будь-якого судового захисту.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
30 червня 2026 року до Київського апеляційного суду надійшло клопотання Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації, в якому просила проводити розгляд справи за їх відсутності.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у відкриття провадження, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що факт, про встановлення якого просить заявник, не підлягає з`ясуванню у порядку окремого провадження, оскільки із поданої заяви встановлено, що існує спір про право, який підлягає розгляду виключно у порядку позовного провадження. Вирішення цього спору неможливо у справі окремого провадження, оскільки для цього необхідно застосовувати засади змагальності цивільного судочинства, які не притаманні окремому провадженню.
Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з частинами першою, другою, сьомою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження. Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; 1-1) обмеження фізичної особи у відвідуванні гральних закладів та участі в азартних іграх; 2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; 3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; 4) усиновлення; 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення; 6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; 7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; 8) визнання спадщини відумерлою; 9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; 10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; 11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб.
Частинами першою та другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за умов, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюються зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.
Такі висновки висловлені Верховний Судом в постановах від 11 вересня 2024 року в справі №335/4669/23 (провадження № 61-8050св24), від 17 червня 2024 року в справі №753/21178/21 (провадження № 61-15630св23) та інших.
Встановлено, що звертаючись з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заявниця зазначала про те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 о 02 год. 20 хв. в КНП «Київська міська клінічна лікарня № 5» заявниця народила дитину (дівчинку) вагою 3330 грам. Дитина народилась доношеною та при одноплідних пологах. На момент пологів заявниця не перебувала в зареєстрованому шлюбі. 
Після народження дитини заявниця не мала можливості зареєструвати народження доньки в органах державної реєстрації актів цивільного стану (ДРАЦС) у зв`язку з тим, що після народження дитини заявниця опинилася в надзвичайно скрутному становищі: без жодної матеріальної підтримки, у стані післяпологової депресії, була змушена буквально через декілька днів після пологів важко працювати задля елементарного виживання себе та новонародженої дитини. У подальшому, коли життєва ситуація частково стабілізувалася, заявниця мала намір звернутися до органу державної реєстрації актів цивільного стану для проведення державної реєстрації народження дитини. Однак, через отриману від знайомих хибну інформацію про те, що у разі звернення із заявою про реєстрацію після спливу одного року з дня народження дитини її можуть позбавити батьківських прав і відібрати дитину, заявниця, перебуваючи у стані страху та необізнаності щодо своїх прав, не зареєструвала народження дитини, як того вимагав закон. Незважаючи на це, заявниця постійно здійснювала належний догляд за дитиною, забезпечувала її утримання, розвиток та виховання. 
Також зазначала про те, що між матір`ю (заявницею) та донькою склалися тісні, довірливі та теплі стосунки, засновані на взаємній прихильності та емоційному зв`язку. Вони проводили час разом, відвідували парки атракціонів, прогулянкові зони, брали участь у сімейному дозвіллі, що свідчить про наявність сталих сімейних відносин і належного піклування матері про дитину. Однак, у травні 2025 року, поки заявниця була на роботі, а її донька була з нянею ОСОБА_3 , невідома особа звернулась до поліції з повідомленням про перебування «безпритульної» дитини на вулиці.
За поясненнями заявниці, її дитину було виявлено працівниками ювенальної поліції та/або представниками Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації поблизу ринку, розташованого за адреса: м. Київ, вул. Солом`янського, 24 та доставлено до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей за адресою: м. Київ, вул. Полярна, 7А. На момент виявлення дитини актовий запис про її народження був відсутній.
Заявниця зазначала, що спочатку представниками закладу повідомили їй, що повернення дитини можливе лише за умови пред`явлення свідоцтва про народження. Згодом заявниці було повідомлено про те, що до Державного реєстру актів цивільного стану громадян було внесено актовий запис про її доньку зі статусом «знайда», що фактично унеможливило подальше відновлення її материнських прав у позасудовому порядку.
Додатково зазначала, що на момент звернення з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, у заявниці відсутні відомості про актовий запис реєстрації народження її доньки, під яким іменем та із якою датою народження вона була зареєстрована.
У зв`язку з чим, у ОСОБА_1 виникла необхідність звернутись до суду першої інстанції в рамках окремого провадження з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме щодо визнання біологічного материнства ОСОБА_1 відносно малолітньої дитини ОСОБА_2 , та щодо зобов`язання органів актів цивільного стану внести зміни до актового запису про народження малолітньої ОСОБА_2 , який міститься в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян.
Таким чином, судом встановлено, що предметом даної заяви ОСОБА_1 є визнання факту материнства, передбаченого нормами Сімейного кодексу України.
Враховуючи те, що законом передбачено такий спосіб захисту порушеного права як визнання факту материнства, відтак, ОСОБА_4 необхідно звернутись про встановлення факту, що має юридичне значення, в рамках позовного провадження, оскільки суд апеляційної інстанції вважає, що у справі наявний спір про право - зокрема, спір щодо встановлення батьків дитини (матері) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , належності родинних зв`язків саме з позивачем або іншою особою, тому встановлення вказаного факту (про який заявниця просила в своїй заяві) свідчить про можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб, а також безумовно впливає на права й інтереси самої дитини.
За встановлених обставин, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у відкритті провадження у справі та обґрунтовано вважав, що заява не підлягає розгляду у порядку окремого провадження, оскільки із поданої заяви встановлено, що існує спір про право, який підлягає розгляду виключно у порядку позовного провадження. При цьому, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не ідентифікував жодної особи, яка б заперечувала або могла б заперечувати проти задоволення заяви, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки встановлення факту про який просить заявниця в своїй заяві може вплинути на права та обов`язки третіх осіб.
Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у оскаржуваному судовому рішенні, вони зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судом.
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у відкритті провадження та вірно застосував до правовідносин що виникли між сторонами ч. 4 ст. 315 ЦПК України.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Чугуєнка Дмитра Віталійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 03 березня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено «02» липня 2026 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді В.М. Ратнікова

С.Г. Музичко