ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/2770/26 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
судді Стецика Н.В.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також – ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі також – ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі також – ГУ ПФУ в Чернігівській області, відповідач-2) у якому просила:
визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; 
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (по місцю проживання позивача) зарахувати період проживання 3 роки станом на 01.01.1993 в зоні гарантованого добровільного відселення та призначити і виплачувати пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 10.02.2026, тобто з моменту виникнення права на призначення пенсії.
В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що вона є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 01.12.1993. 
Вказує, що 09.02.2026 вона звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Проте рішенням ГУ ПФУ в Чернігівській області їй відмовлено в призначені пенсії у зв`язку із тим, що навчання у Луцькому педагогічному училищі імені Ярослава Галана у період з 01.09.1987 по 28.06.1991 не можливо віднести до періоду перебування в зоні гарантованого добровільного відселення. За розрахунками відповідача-2 строк її проживання (перебування) у зоні гарантованого добровільного відселення становить 2 роки 11 місяці 22 дні, що не достатньо для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.
Дану відмову у призначенні пенсії позивачка вважає неправомірною.
Стверджує, що станом на 01.01.1993 року вона прожила в с. Раків Ліс Волинської області, яке відноситься до зони гарантованого добровільного відселення, необхідні 3 роки. 
Наголошує, що під час навчання у Луцькому педагогічному училищі імені Ярослава Галана вона перебувала вдома під час канікул (понад 6 місяців) та проходила переддипломну практику в сільській школі за місцем проживання (з 26.01.1991 по 08.03.1991), що має бути зараховано до терміну проживання в зоні гарантованого добровільного відселення. Через невелику відстань та наявність автобусного сполучення вона мала змогу щоденно доїжджати на навчання, не проживаючи в гуртожитку, особливо на 1-му курсі, коли їй було лише 15 років.
З посиланням на практику Верховного Суду, звертає увагу суду, що видане їй посвідчення постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи є чинним, не анульованим, а отже, є достатнім документом для підтвердження права на пільги, включаючи зниження пенсійного віку.
З огляду на вказані підстави просить позов задовольнити повністю.
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 09.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
26.03.2026 до суду надійшов відзив на позовну заяву від ГУ ПФУ у Волинській області у якому представник даного відповідача зазначив, що до періоду проживання ОСОБА_1 на території зони гарантованого добровільного відселення не зараховано періоди проживання з 01.09.1987 по 28.07.1988, з 30.11.1990 по 25.01.1991 та з 09.03.1991 по 28.06.1991 відповідно до довідки від 02.02.2026 року №165, оскільки позивачка з 01.09.1987 по 28.06.1991 навчалася в Луцькому педагогічному училищі (м. Луцьк), яке не відносяться до території радіоактивного забруднення. Таким чином, документами, наданими ОСОБА_1 не підтверджено її постійне проживання (навчання, роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення протягом необхідного часу для зниження пенсійного віку на 6 років.
На переконання відповідача-1, ГУ ПФУ в Чернігівській області правомірно та обґрунтовано 18.02.2026 прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у зв`язку із відсутністю необхідного періоду проживання на територіях радіоактивного забруднення.
Представник ГУ ПФУ в Чернігівській області у відзиві від 27.03.2026 на позовну заяву просила у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю. Заперечуючи доводи позивача, зазначила, що період постійного проживання, роботи позивачки в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить 2 роки 11 місяців 22 днів. До вказаного періоду не зараховані періоди проживання з 01.09.1987 по 28.07.1988, з 30.11.1990 по 25.01.1991 та з 09.03.1991 по 28.06.1991 згідно з довідкою від 02.02.2026 №165 оскільки позивачка з 01.09.1987 по 28.06.1991 навчалася в Луцькому педагогічному училищі.
Вважає, що оскаржуване рішення від 18.02.2026 про відмову в призначенні пенсії є таким, що відповідає вимогам діючого законодавства, а позовні вимоги позивача є безпідставними.
Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.
Сторони скористались своїм правом на подання до суду заяв по суті справи, в яких письмово виклали свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, а тому суд вважає можливим розглянути справу за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус громадянина потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 3, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого Волинською облдержадміністрацією 01.12.1993 (а.с.15).
09.02.2026 позивачка звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. до ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
За принципом екстериторіальності її заява була розглянута ГУ ПФУ в Чернігівській області, рішенням №032950013829 від 18.02.2026 якого ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» через відсутність необхідного часу роботи/проживання на території гарантованого добровільного відселення. Зокрема, у даному рішенні зазначено, що період проживання позивачки на території зони гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить 02 роки 11 місяців 22 дні. До періоду проживання на території зони гарантованого добровільного відселення не зараховано періоди проживання з 01.09.1987 по 28.07.1988, з 30.11.1990 по 25.01.1991 та з 09.03.1991 по 28.06.1991 відповідно до довідки від 02.02.2026 року №165, оскільки позивач з 01.09.1987 по 28.06.1991 навчалася в Луцькому педагогічному училищі (а.с.30).
Не погоджуючись із діями відповідачів щодо обчислення періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення та, відмовою у призначенні пенсії за віком, ОСОБА_1 звернулася до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі – Закон №1058-IV), якою визначено, що право на пенсію за віком особи набувають при досягненні 60-річного віку та за наявності страхового стажу з 01.01.2025 по 31.12.2025 - не менше 32 рік.
Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 55 Закону №796-XII від 28.02.1991 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі – Закон №796-XII) особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Пунктом 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку на 3 роки та додатково на 1 рік за 2 роки проживання або роботи, але не більше 6 років. 
Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Із аналізу наведеної правової норми вбачається, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років, при цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії (26.04.1986) по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Аналогічний правовий підхід щодо застосування зазначених норм матеріального права міститися у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №556/1153/17, від 11.04.2018 у справі №565/1829/17 та враховується при вирішенні цієї справи в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України, згідно якої при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного суду.
Отже, право на застосування положень статті 55 Закону №796-XII щодо виходу на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку мають лише ті особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років, і вказана обставина повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами.
Таким чином, період проживання та (або) праці потерпілої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років станом на 01.01.1993 необхідно обраховувати з 26.04.1986 по 01.01.1993 (подібні висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 19.09.2024 у справі №460/23707/22).
Перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення, визначений у додатку 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року №106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української PCP про порядок введення в дію законів Української PCP «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі – Постанова №106).
Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1, зі мінами).
Пунктом 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. 
Згідно з підпунктом 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1, з урахуванням змін, внесених постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2023 №55-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02 січня 2024 року за №1/41346), які набрали чинності 15 лютого 2024 року, передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку потерпілим від Чорнобильської катастрофи: потерпілим від Чорнобильської катастрофи:
для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення, додаються документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення;
для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування.
Як визначено статтею 9 Закону №796-ХІІ, особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи-громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 11 Закону №796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.
Приписами пункту 3 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ встановлено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, серед них потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років (категорія 3).
Частиною третьою статті 65 Закону №796-XII передбачено, що документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».
Як встановлено судом, ОСОБА_1 має статус громадянина потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 3, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого Волинською облдержадміністрацією 01.12.1993 (а.с.15).
Разом з тим, суд відхиляє доводи позивача про те, що наявність у неї посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи автоматично підтверджує факт проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше трьох років та надає право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, оскільки наявність такого посвідчення не є безумовною і єдиною підставою для призначення пенсії на підставі положень статті 55 Закону №796-XII, а вагомим у цьому випадку є встановлений факт фізичного перебування особи на території радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або роботою у цій території.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.11.2024 при розгляді справи №460/19947/23.
Верховний Суд (постанови від 19.09.2019 у справі №556/1172/17, від 11.03.2024 у справі №500/2422/23, від 19.09.2024 у справі №460/23707/22, від 02.10.2024 у справі №500/551/23, від 11.11.2024 у справі №460/19947/23) вказав, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує саме із фактом фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або у зв`язку з роботою в такій місцевості. При цьому зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.
Як випливає із тексту рішення ГУ ПФУ в Чернігівській області №032950013829 від 18.02.2026, підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку вказано не підтвердження тривалості проживання на території гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 - 3 роки. Зокрема, до періоду проживання на території зони гарантованого добровільного відселення не зараховано періоди проживання позивачки з 01.09.1987 по 28.07.1988, з 30.11.1990 по 25.01.1991 та з 09.03.1991 по 28.06.1991 відповідно до довідки від 02.02.2026 року №165, оскільки позивач з 01.09.1987 по 28.06.1991 навчалася в Луцькому педагогічному училищі.
Отже, ключовим питанням у цій справі є підтвердження належними та допустимими доказами факту фізичного перебування позивачки на території радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або роботою на цій території станом на 01.01.1993 не менше 3 років.
Як слідує із матеріалів справи, факт проживання позивачки в селі Раків Ліс, Камінь-Каширського району, Волинської області підтверджується довідкою старости Раколівського старостинського округу №14 Камінь-Каширської міської ради №165 від 02.02.2026, відповідно до якої ОСОБА_1 дійсно прописана і проживала в даному населеному пункті з 07.03.1972 по 28.07.1988, з 30.11.1990 по 14.09.1992, та з 03.03.1993 по теперішній час (а.с.16).
Аналогічні відомості щодо періоду проживання позивачки в селі Раків Ліс, Камінь-Каширського району, Волинської області містяться у відомостях з реєстру територіальної громади про місце проживання особи №289 від 23.02.2026 (а.с.17).
Згідно з додатком 1 до Постанови №106 село Раків Ліс, Камінь-Каширського району, Волинської області включене у перелік населених пунктів, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на Чорнобильській AEC, і віднесені до зони гарантованого добровільного відселення.
Відповідно до архівної довідки від 04.02.2026 №18 Комунального закладу вищої освіти «Луцький педагогічний інститут» Волинської обласної ради значиться, що ОСОБА_1 навчалася в Луцькому педагогічному училищі імені Ярослава Галана на спеціальності «Викладання в початкових класах загальноосвітньої школи» на денній формі навчання з 01.09.1987 (наказ про зарахування до навчального закладу від 26.06.1987 №78) до 28.06.1991 (наказ про закінчення навчального закладу від 28.06.1991 №87, диплом НОМЕР_2 від 28.06.1991, реєстраційний номер 7670) (а.с.19). 
Суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 11.11.2024 у справі №460/19947/23, де зазначено, що оскільки навчання зазвичай є тривалими періодами, протягом яких особа постійно перебуває (проживає) в певному місці, такі періоди можуть бути прирівняні до постійного проживання або роботи в зоні радіаційного забруднення і враховані під час призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку лише за умови, що останні безпосередньо проходили в забрудненій зоні і зазначене буде підтверджено відповідними документами, які однозначно вказують на місцезнаходження позивача у радіоактивній зоні протягом відповідного періоду (довідка з гуртожитку навчального закладу, в якому проживав позивач під час навчання; військовий квиток, довідка з військової частини про її місце дислокації або інші документи, з яких вбачається інформація про місце розташування військової частини).
Законодавець пов`язує виникнення права на зниження пенсійного віку для призначення пенсії за віком із фактом саме фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку із постійним (а не з періодичним) проживанням в такій місцевості з огляду на тривалий вплив радіації на організм людини. 
Таким чином, постійне місце навчання на денній формі нерозривно пов`язане з постійним місцем проживання особи, а відтак період навчання позивача у місті Луцьку Волинської області (не віднесено до зони гарантованого добровільного відселення) спростовує факт її постійного проживання у зоні гарантованого добровільного відселення у цей період, що виключає можливість врахування такого періоду до періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення. 
Разом з тим, суд звертає увагу, що ГУ ПФУ в Чернігівській області не враховано, що у Луцькому педагогічному училищі імені Ярослава Галана навчання переривалося на період канікул та практики, про що свідчить, зокрема, і згадувана вище архівна довідка даного навчального закладу від 04.02.2026 №18.
Так, даною довідкою підтверджено, що за період навчання з 1987 по 1991 роки студентка ОСОБА_1 перебувала на канікулах: І курс – з 12.01.1988 по 25.01.1988, з 29.06.1988 по 31.08.1988; ІІ курс - з 12.01.1989 по 25.01.1989; з 06.07.1989 по 31.08.1989; III курс - з 12.01.1990 по 25.01.1990; з 13.07.1990 по 31.08.1990; IV курс - з 12.01.1991 по 25.01.1991.
У період з 26.01.1991 по 08.03.1991 позивачка проходила практику у Раків-Лісницькій середній школі, що підтверджується витягом з наказу Опорного закладу загальної середньої освіти «Раково-Ліський ліцей» (а.с.20).
Таким чином, судом встановлено, що позивачка, із урахуванням періодів канікул з 12.01.1988 по 25.01.1988, 29.06.1988 по 31.08.1988; 12.01.1989 по 25.01.1989; 06.07.1989 по 31.08.1989; 12.01.1990 по 25.01.1990; 13.07.1990 по 31.08.1990; 12.01.1991 по 25.01.1991 та педпрактики з 26.01.1991 по 08.03.1991 станом на 01.01.1993 проживала у зоні добровільного відселення більше трьох років. 
Відтак, висновки відповідача про непроживання позивачки станом на 01.01.1993 не менше трьох років в зоні гарантованого добровільного відселення є безпідставними.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що рішенням ГУ ПФУ в Чернігівській області №032950013829 від 18.02.2026 позивачці безпідставно відмовлено у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ.
У позовній заяві ОСОБА_1 просила суд визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Чернігівській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Відповідно до частини другої статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З метою ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним і скасувати рішення ГУ ПФУ в Кіровоградській області №032950013829 від 18.02.2026, яким позивачці відмовлено у призначені пенсії зі зниженням пенсійного віку.
Суд враховує, що у рішенні ГУ ПФУ в Чернігівській області №032950013829 від 18.02.2026 вказано про наявність у ОСОБА_1 37 років 7 місяців 8 днів страхового стажу, тобто умова щодо страхового стажу відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058-IV, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, виконується та не є спірною підставою в даній справі. 
На момент звернення до органів Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 виповнилося 54 роки.
Позаяк дотримання позивачем інших необхідних умов для призначення даного виду пенсії не є спірним у даній справі, то позовні вимоги в частині зобов`язання призначити позивачу пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» також підлягають задоволенню. 
Як уже зазначалося судом, механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058-IV визначено Порядком №22-1.
При цьому, починаючи з 30.03.2021, набрала чинності постанова правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», якою передбачено, зокрема, застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії, починаючи з 01.04.2021.
Зазначена процедура передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів ПФУ в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від місця прийняття заяви до розгляду та місця проживання пенсіонера.
Запровадження принципу екстериторіальності мало на меті досягнення таких результатів: єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства; централізована прозора система контролю за діями фахівців, процесів призначення та перерахунку пенсій; мінімізація особистих контактів з громадянами; відв`язка звернень та їх опрацювання від територіального принципу; попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, а також оптимізація навантаження на працівників.
В силу приписів Порядку №22-1 (у редакції згаданих вище змін):
пункт 1.1. розділу І заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію);
пункт 4.1. розділу IV заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію;
пункт 4.2. розділу IV після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Зі змісту викладених положень слід дійти висновку про те, що сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення (перерахунок), незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території.
У справі, що розглядається, судом встановлено, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви про призначення пенсії за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено ГУ ПФУ в Чернігівській області, рішенням якого позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону №796-XII.
Таким чином, дії зобов`язального характеру щодо зарахування періоду проживання позивачки в зоні гарантованого добровільного відселення та призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, який необґрунтовано прийняв рішення про відмову у призначенні такої пенсії, яким, у даному випадку, є Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області.
Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 08.02.2024 у справі №500/1216/23.
ГУ ПФУ у Волинській області не здійснювало розгляд заяви позивачки, не приймало рішення про відмову у призначенні пенсії, а тому відсутні правові та фактичні обставини для покладання на нього обов`язку щодо прийняття рішення за заявою позивача. Згідно з пунктом 4.10 розділу IV Порядку №22-1 ГУ ПФУ у Волинській області визначено як суб`єкт, який буде здійснювати виплату пенсії позивачу за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання (в разі її призначення/перерахунку).
Отже, позовні вимоги до ГУ ПФУ у Волинській області заявлені безпідставно. А тому у задоволенні позову в частині заявлених вимог до даного відповідача слід відмовити.
Не підлягають задоволенню і позовні вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду у Волинській області виплачувати позивачу пенсію за віком з огляду на те, що органом Пенсійного фонду України ще не ухвалено відповідне рішення щодо призначення пенсії за віком на виконання цього рішення суду, а тому відсутні підстави вважати, що права позивача у зазначеній частині після здійснення такого призначення пенсії будуть порушені.
Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити, як передчасних.
Обираючи такий спосіб захисту прав ОСОБА_1 як зобов`язання ГУ ПФУ в Чернігівській області вчинити відповідні дії, суд зазначає, що відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.
Оскільки ГУ ПФУ в Чернігівській області неправомірно відмовило позивачці у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку, у той час як право на отримання пенсії підтверджується документально, суд вважає, що у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень.
Тому, прийняте у такий спосіб рішення суду не призведе до втручання у дискреційні повноваження ГУ ПФУ в Чернігівській області, оскільки дискреційні повноваження не є необмеженими (абсолютними) та закінчуються з прийняттям органом Пенсійного фонду певного рішення, яке свідчить про те, що він скористався наданим йому правом свободи дій для його винесення (дискреційними повноваженнями), чим виключив можливість прийняття іншого рішення.
Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21.03.2019 у справі №817/498/17 (№К/9901/44445/18), які є обов`язковими для врахування судами в силу вимог ч. 5 ст. 242 КАС України.
Як встановлено судом та випливає з матеріалів справи ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Із заявою про призначення пенсії до ГУ ПФУ у Волинській області позивачка звернулася 09.02.2026.
Враховуючи приписи пункту 1 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має бути призначена позивачці з 10.02.2026 (з наступного дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
ГУ ПФУ в Чернігівській області всупереч вимогам КАС України не довело правомірності рішення про відмову в призначенні пенсії. 
Таким чином, беручи до уваги зібрані та досліджені при розгляді справи докази в їх сукупності, а також враховуючи вимоги статті 245 КАС України, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача є часткове задоволення позову шляхом визнання протиправним та скасувати рішення відповідача-2 №032950013829 від 18.02.2026 щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ та зобов`язання даного органу пенсійного фонду зарахувати період проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення згідно довідки №165 від 02.02.2026 та призначити останній пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з дня виникнення права на призначення пенсії (з 10.02.2026).
Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.
Згідно із частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. 
Отже, на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Чернігівській області, рішенням якого позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком, що стало підставою для звернення до суду із цим позовом, судовий збір в розмірі 887,47 грн (2/3 від розміру сплаченого судового збору).
Керуючись статтями 243 - 246, 262 КАС України, суд 

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області №032950013829 від 18.02.2026 щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати ОСОБА_1 період проживання 3 роки станом на 01.01.1993 в зоні гарантованого добровільного відселення та призначити пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 10.02.2026.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 887 (вісімсот вісімдесят сім) гривень 47 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено та підписано судом 30 квітня 2026 року.
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).
Відповідач-1: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43027, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, 6; код ЄДРПОУ 13358826).
Відповідач-2: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (14005, Чернігівська область, м. Чернігів, вул. П`ятницька, 83а; код ЄДРПОУ 21390940).

Суддя Н. В. Стецик