Справа №295/5547/26
Категорія 156
3/295/1521/26

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.05.2026 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду м. Житомира Довгалюк Людмила Василівна, за участі особи, яка притягається до адміністратвиної відповідальності - ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Пальохи В.Г.,
розглянувши матеріали, які надійшли з ВАП Управління патрульної поліції у Житомирській області, про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП)
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , військовослужбовця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -
В С Т А Н О В И В :
26.03.2026 о 00 год. 38 хв. у м. Житомирі по вул. Чуднівська, 129Б, ОСОБА_1 керував автомобілем Mersedes-Benz Sprinter, державний номерний знак НОМЕР_2 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд водія на стан сп`яніння проведено на місці зупинки транспортного засобу за допомогою технічного присторою Drager Alkotest 6810, результат позитивний 0, 81 проміле. ОСОБА_1 із результатом не погодився, тому у подальшому огляд проводився у медичному закладі КНП ОМСЦ ЖОР, згідно з висновком лікаря нарколога № 106 – перебуває у стані алкогольного сп`яніння, чим останній порушив п. 2.9.а ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
У судовому засіданні ОСОБА_1 , не оспорюючи факту керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння за вказаних у протоколі обставин, пояснив, що був відряджений до м. Житомира по службі. Напередодні події він випив пляшку слабоалкогольного напою. 25.03.2026 йому потрібно було терміново доставити у госпіталь тяжко хворого військовослужбовця, який по дорозі, раптово відкривши автомобіль під час зупинки на світлофорі по вул. Чуднівській, утік у невідомому напрямку. ОСОБА_1 вважає, що діяв у стані крайної необхідності. Просив не позбавляти його права керування транспортними засобами.
Захисник Пальоха В.Г. просив закрити провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП за обставин вчинення правопорушення його підзахисним у стані крайньої необхідності.
Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, його захисника, дослідивши письмові матеріали справи, відтворивши долучені до протоколу диски з відеофайлами, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, керуючись законом і правосвідомістю, суддя дійшов наступного висновку.
Диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачено відповідальність, зокрема, за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до п. 2.9.а ПДР водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно зі статті 266 КУпАП та пункту 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, крім його зізнавальних пояснень, підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 624359 від 26.03.2026; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, за змістом якого виявлено наступні ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає дійсності, порушення мови; тестом № 1371, результат - 0,81%; висновком № 106 від 26.03.2026 КНП "Обласний медичний спеціалізований центр" Житомирської обласної ради, яким підтверджується факт перебування у стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 ; відтвореними відеозаписами, з яких вбачається факт керування ОСОБА_1 автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, проходження останнім огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки, з яким останній не погодився, так і у медичному закладі та іншими матеріалами справи.
Варто зауважити, що на відеозаписі поведінка особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, видається непослідовною, прослідковуються видимі ознаки стану алкогольного сп`яніння водія, який намагався «вирішити питання» з працівниками поліції поза межами передбаченої законом процедури. 
Зібрані докази, на переконання суду, отримані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченими способами, є належними та допустимими, тому не викликають сумнівів у їх достовірності та істинності.
Доводи захисника стосовно того, що ОСОБА_1 діяв у стані крайньої необхідності, про що ним подано відповідне письмове клопотання, суд вважає безпідставними з наступних підстав.
Відповідно до статті 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або перебувала у стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.
Згідно зі ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
Крайня необхідність - це випадок зіткнення двох інтересів, які рівною мірою охороняються законом, і при якій заради збереження більш важливого інтересу, заподіюється шкода меншому інтересові.
Крайню необхідність можна визнати правомірною лише при наступних обставинах (ознаках): небезпека не може бути усунена іншим шляхом, окрім як заподіяння шкоди, тобто крайня необхідність є єдиним засобом захисту від небезпечних дій; при крайній необхідності шкода завдається не джерелу небезпеки, а інтересам третіх осіб; шкода, яка заподіюється при крайній необхідності, повинна бути меншою, ніж та, яка попереджена.
Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема, не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.
Натомість стороною захисту не надано суду переконливиїх та беззаперечних доказів на підтвердження факту екстренної необхідності невідкладно доставити ОСОБА_1 до лікарні тяжко хворого військовслужбовця, що ніхто інший не зміг це зробити, окрім нього, а також не зазначено посилань на докази щодо факту перебування особи у небезпеці, що могло бути усунуто лише шляхом госпіталізації до медичного закладу.
Надані стороною захисту письмові пояснення фельдшера ОСОБА_2 , направлення ОСОБА_3 до шпиталю суд не вважає належними та допустимими доказами, оскільки документів, що підтверджують належність вказаних осіб до служби в складі ЗСУ, та будь-яких інших доказів на підтвердження обставин, викладених у протоколі, суду не надано. 
Водночас суд критично оцінює письмові пояснення свідка ОСОБА_2 та не бере їх до уваги, оскільки вони є непереконливими, не у повній мірі логічними, такими, що не узгоджуються з іншими дослідженими у справі доказами. Водночас указаний свідкок не був допитаний безпосередньо судом, чи належать ці письмові пояснення саме йому судом не встановлено, крім того вказана особа може бути заінтересованою у непритягненні до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .
Натомість самі лише пояснення особи та твердження сторони захисту, наведені у клопотанні про закриття провадження у справі не можуть свідчити про наявність стану крайньої необхідності ОСОБА_1 без підтвердження відповідними доказами.
З огляду на наведене, суд розцінює обрану позицію особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, як захисту з метою її уникнення покарання.
Суд із повагою та вдячністю ставиться до проходження ОСОБА_1 військової служби, звертає увагу на отримані ним державні нагороди та відзнаки, однак зауважує, що це не надає йому імунітету від відповідальності за настільки суспільно небезпечне адміністративне правопорушення, яке передбачене ст. 130 КУпАП.
Водночас суд зауважує, що у відповідності до п. 49 Закону України «Про Статут внутрішньої служби ЗСУ» на військовослужбовця покладений обов`язок постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому. За вчинення правопорушень військовослужбовці притягаються до відповідальності на загальних підставах.
Суддя неупереджено, всебічно та повно оцінивши всі наявні у справі докази, дійшов висновку, що своїми діями/бездіяльністю ОСОБА_1 порушив пункт 2.9.а ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, вина особи доведена повністю.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Адміністративне правопорушення, вчинене ОСОБА_1 , за своїм характером має велику суспільну небезпеку, оскільки особа, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, створює загрозу життю, як собі так і наражає на цю небезпеку інших учасників руху.
Враховуючи безальтернативний характер санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, ступінь його вини, майновий стан, відсутність обставин, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, суд дійшов висновку про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.
Крім того, відповідно до ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення суддею постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7, 33-35, 40-1, ч. 1 ст. 130, 245, 251, 252, 256, 266, 280, 291, 294, 307, 308 КУпАП, -
П О С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1  визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 1 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень із позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
(Отримувач: ГУК у Житомир обл./Житомирська обл.; Код отримувача: 37976485; Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); Рахунок отримувача: UA368999980313060149000006001; Кодкласифікації доходів бюджету: 21081300; Найменування кодукласифікації доходів бюджету: Адміністративні штрафи у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху).
Стягнути з ОСОБА_1  на користь держави, в особі ДСА України, судовий збір у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 коп.
(Отримувач коштів: ГУК у м. Києві/ м. Київ/ 22030106; Код за ЄДРПОУ: 37993783; Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); Рахунок отримувача: UA908999980313111256000026001; Кодкласифікації доходів бюджету: 22030106).
Роз`яснити особі, щодо якої застосоване адміністративне стягнення, що відповідно до ч. 1 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
Відповідно до ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений ч. 1ст. 307 КУпАП, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу.
Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом 10 днів з моменту її винесення.
Суддя
Постанова підлягає пред`явленню до виконання протягом трьох місяців з дня її винесення.