Справа № 486/475/26
Провадження № 2/486/970/2026
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 травня 2026 року м. Південноукраїнськ
Південноукраїнський міський суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді Волощук О.О.,
за участю секретаря судового засідання Грабовської А.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
У березні 2026 року ТОВ «Споживчий Центр» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовна заява обґрунтована тим, що 22.11.2023 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір (оферти) №21.11.2023-100001433 в електронній формі шляхом підписання заявки до договору. Позичальник 22.11.2023 електронним цифровим підписом підписано пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), заявку на отримання кредиту, підтверджено укладення кредитного договору та отримано на свій рахунок кошти у розмірі 10000,00 грн., а отже акцептовано умови договору. Кредитор зобов`язався надати кредит позичальнику у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник в свою чергу зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти, комісію. Відповідно до умов даного договору позичальнику надано кредит у розмірі 10000,00 грн., строком на 42 днів. Відповідно до даного договору, останній отримав кредит у розмірі 10000,00 грн. за фіксованою незмінною процентною ставкою у розмірі 1% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, комісією за надання кредиту 15% від суми кредиту та дорівнює 1500,00 грн., річною процентною ставкою 365% та неустойкою 100,00 грн., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Позивачем надано відповідачу кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Позичальник свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим станом на момент пред`явлення позовної заяви, утворилась заборгованість у розмірі 15700,06 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 10000,00 грн., по процентам 4200,06 грн., комісії (пов`язаної з надання кредиту) 1500,00 грн. Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідача у повному обсязі, а також судовий збір у розмірі 2662,40 грн.
Ухвалою суду від 23.03.2026 розгляд справи призначено на 24.04.2026 в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
20.04.2026 відповідач надав до суду відзив на позов, у якому він заперечував проти позовних вимог, посилаючись на те, що відсутні належні докази укладення електронного договору. Водночас, не погоджуючись з заявленими до стягнення сумами, відповідач не погоджується з порядком та правомірністю нарахувань за кредитними зобов`язаннями. Зокрема, за кредитним договором №21.11.2023-100001433 від 22.11.2023 відповідач заперечує щодо нарахування процентів та комісії за надання кредиту. Також, просить суд здійснювати розгляд справи без його участі.
22.04.2026 представник позивача Чехун Ю.В. подала до суду відповідь на відзив, у якій вказує, що позивачем було надано належні, допустимі та достатні докази на підтвердження обставин, якими обґрунтовується позовні вимоги. Просить суд розглядати справу без її участі.
Ухвалою суду від 24.04.2026 відкладено судове засідання на 25.05.2026.
21.05.2026 від відповідача надійшли письмові заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач просив у задоволенні позову відмовити.
Представник позивача в судове засідання не з`явилася, у відповіді на відзив зазначила, що не заперечує проти розгляду справи за її відсутності.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, у відзиві вказав, що не заперечує проти розгляду справи за його відсутності.
Суд, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що 22.11.2023 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено пропозицію про укладення кредитного договору (оферти) предметом якого є надання кредиту позичальнику у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Реквізити для перерахування позичальнику коштів: 4441-11XX-XXXX-9331.
Також 22.11.2023 відповідач підписав заявку, яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), з якою позичальник ознайомився за посиланням, згідно зі ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію». У вказаній заяві останній підтвердив, що однозначно та безумовно приймає (акцептує) пропозицію про укладення кредитного договору (оферту), невід`ємною частиною якого є заявка до кредитного договору №21.11.2023-100001433 від 22.11.2023, з яким попередньо уважно ознайомився.
За умовами вказаними в заявці ОСОБА_1 погодився на отримання кредитних коштів на таких умовах: сума кредиту 10000,00 грн.; строк, на який надається кредит 42 днів; дата повернення 02.01.2024; фіксована незміна процентна ставка у розмірі 1% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку користування кредитом. Комісія пов`язана з наданням кредиту 15% від суми кредиту та дорівнює 1500,00 грн., річна процентна ставка 365% та неустойка 100,00 грн., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання.
Підписання договору №21.11.2023-100001433 від 22.11.2023 про надання кредиту здійснено електронним підписом позичальника, відтвореного шляхом використання одноразового ідентифікатора «Е727», відповідно до умов цього договору.
Відповідно до кредитного договору №21.11.2023-100001433 від 22.11.2023 укладеного між ТОВ «Споживчий Центр» та ОСОБА_1 , останній зобов`язався повернути кредитні кошти до 02.01.2022.
Кредитний договір був укладений в електронному вигляді відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».
З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач був належним чином повідомлений про всі умови кредитування, а саме: сукупну вартість кредиту, сплату відсотків та умови повернення кредитних коштів.
Відповідно квитанції про зарахування №2394414192 від 22.11.2023 коштів кредитодавцем надано позичальнику кредит у розмірі 10000,00 грн. на платіжну картку 4441-11XX-XXXX-ХХ31 через платіжну систему, з призначенням «видача за договором №21.11.2023-100001433», на строк зазначений в умовах кредитного договору, отже ОСОБА_1 22.11.2023 отримав кредитні кошти у розмірі 10000,00 грн.
Згідно з довідкою-розрахунком наданим позивачем про стан заборгованості за кредитним договором №21.11.2023-100001433 від 22.11.2023, станом на дату подання позову у ОСОБА_1 утворилась заборгованість у розмірі 15700,05 грн., з яких: 10000,00 грн. сума основного боргу/тілу кредиту; 4200,05 грн. сума процентів (проценти нараховані за період з 22.11.2023 по 02.01.2024); 1500,00 грн. сума комісії за надання кредиту.
Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог чинного законодавства.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договір та інші правочини.
Статтею ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до положень ст. 509 ЦК України зобов`язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу.
Зобов`язання, згідно зі ст. 526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Порушення боржником умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки стаття 629 ЦК встановлює принцип обов`язковості виконання договору.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020 у справі №127/33824/19, які, відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України, суд ураховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Водночас згідно з пунктом 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
У п. 12 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» вказано, що електронний підпис- електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис.
Стаття 100 ЦПК України визначає, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).
Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.
Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.
Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.
Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
У постанові Верховного Суду у справі № 758/14925/23 від 04.02.2026 вказано, що за своїм змістом такий підпис є пін-кодом - алфавітно-цифровою послідовністю, яку отримує особа, що авторизувалася в інформаційно- телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції.
Загалом електронний підпис не обов`язково має бути нанесений чи інакше вбудований у документ, який ним підписується, достатньо того, щоб він будь-яким способом додавався до підписуваного електронного документа або принаймні логічно з ним пов`язувався.
Закон України «Про електронну комерцію» називає і визначає такий вид підпису, як електронний підпис одноразовим ідентифікатором. Водночас Закон України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» спеціально передбачає такі види електронних підписів, як кваліфікований електронний підпис (далі - КЕП) та удосконалений електронний підпис (далі - УЕП). Ці підписи найчастіше створюються за допомогою технології криптографічного шифрування і виконують найбільш широке коло функцій з технічної точки зору: вони і ідентифікують підписувачів, і підтверджують їхню згоду зі змістом підписуваного документу, і забезпечують цілісність і незмінюваність підписаного документу. Фактично, терміни КЕП і УЕП є аналогами терміну «електронний цифровий підпис», яке раніше використовувалося в законодавстві і було передбачено Законом України «Про електронний цифровий підпис», що на сьогодні втратив чинність.
Водночас, вимоги законодавства до КЕП і УЕП є вищими, порівняно з вимогами до інших видів підписів, зокрема, й електронного підпису одноразовим ідентифікатором, і вказують на спосіб взаємозв`язку цих підписів із документами, які підписуються за їх допомогою.
Отже, якщо порівнювати електронний підпис одноразовим ідентифікатором із КЕП та УЕП, то основною і єдиною вимогою до першого є забезпечення ідентифікації особи підписувача, тоді як вимоги до КЕП і УЕП стосуються також забезпечення цілісності і незмінюваності даних, що ними підписуються. Тому КЕП і УЕП з технічної точки зору прикріплюються до підписуваних ними даних так, що факт їх використання є очевидним - таке використання змінює формат підписуваного файлу і вимагає застосування спеціальних програмних засобів для перевірки цих підписів і відкриття підписаного з їх допомогою файлу. Натомість електронний підпис одноразовим ідентифікатором не обов`язково повинен поєднуватися із підписуваними ним даними певним чином - він може додаватися до них у будь-який спосіб. Головне, щоб спосіб його додавання до підписаних даних надавав можливість установити, що за його допомогою були підписані ті чи інші дані особою, яка в них указана в якості підписувача.
У разі використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором цей ідентифікатор може бути прикріплений до даних, які ним підписуються, в будь-якій формі і в будь-який спосіб, який надає змогу установити, що за його допомогою були підписані ті чи інші дані саме тією особою, яка в них указана в якості підписувача. Цей ідентифікатор технічно може існувати окремо від підписуваних за його допомогою даних, однак логічно з ними поєднуватися, що може бути встановлено при огляді інформаційно-комунікаційної системи особи, яка згенерувала і надіслала одноразовий ідентифікатор підписувача. Факт поєднання одноразового ідентифікатора з підписаними за його допомогою даними може підтверджуватися тим, що: (а) особа, яка підписала ті чи інші дані, певним чином ідентифікувалася в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта елеткронної комерції, і залишила там свої контактні дані; (б) особа отримала цей ідентифікатор за тими контактними даними, які лишила, і ввела цей ідентифікатор у спеціально відведене поле; (в) ці дії особи були пов`язані саме з її наміром укласти певний договір, що може підтверджуватися тим, що текст договору або посилання на нього візуально розміщувалися поряд із тими полями, в які мав бути введений одноразовий ідентифікатор.
Якщо сторона, яка посилається як на підставу своїх вимог або заперечень на певний електронний договір або окремі його положення, не може довести цілісність і незмінюваність цих положень після укладення відповідного договору, в той час, як інша сторона заперечує факт цілісності і незмінюваності, то відповідні положення договору не можуть бути застосовані, тобто, фактично, є нікчемними.
Якщо електронний документ підписаний за допомогою КЕП або УЕП, суд може перевірити достовірність, цілісність і незмінність даних, які в ньому містяться, за допомогою спеціальних програмних засобів або з використанням спеціальних онлайн-сервісів.
Можливість перевірки судом достовірності, цілісності і незмінюваності електронного документа, залежить перш за все від виду підпису, за допомогою якого він підписаний. Якщо електронний документ підписаний за допомогою КЕП чи УЕП, суд може перевірити достовірність, цілісність і незмінність даних, які в ньому містяться, за допомогою спеціальних програмних засобів або з використанням спеціальних онлайн-сервісів.
Якщо до суду не було надано примірників електронного кредитного договору з підписом за допомогою КЕП чи УЕП (електронний документ підписано за допомогою будь-якого іншого електронного підпису), то суд має здійснити окремі процесуальні дії, спрямовані на перевірку цілісності та незмінюваності даних, які в ньому містяться та з`ясувати: (а) чи направлявся примірник електронного кредитного договору відповідачу на визначену ним електронну адресу або на його акаунт у цій же інформаційно-комунікаційній системі; (б) якщо так, то в якому вигляді він відправлявся (прикріплений файл, посилання на веб-сторінку тощо); (в) чи існує технічна можливість внести зміни до примірника електронного договору після його укладення і направлення відповідачу в односторонньому порядку без його згоди. Відповідно, якщо в ході здійснення цих дій буде встановлено, до прикладу, що відповідачу було надіслано лише посилання на веб-сторінку, де міститься договір, а сам текст договору на цій сторінці викладено у простому ПДФ-форматі, то підтвердження цілісності і незмінюваності тексту цього договору фактично немає, оскільки цей формат дозволяє власнику веб-сторінки (сайту) вносити зміни в односторонньому порядку. Якщо ж договір був направлений відповідачу у вигляді прикріпленого ПДФ-файлу, з електронної адреси позивача, яка чітко дає зрозуміти, що це саме його адреса, і сам текст листа та додатки до нього технічно неможливо змінити, то це є належним підтвердженням цілісності і незмінюваності електронного документа.
За правовим висновком ВС у постанові від 04.02.2026 у справі №758/14925/23 паперова копія електронного доказу приймається судом, якщо не виникає сумнівів щодо її відповідності оригіналу.
Відповідачем не доведено існування обставин, які б викликали у суду обґрунтовані сумніви щодо відповідності паперової копії кредитного договору, укладеного між сторонами справи, оригіналу.
Потреби у дослідженні технічних доказів (логин системи, довідки від мобільного оператора, роздруківки технічних файлів з метаданими), які б підтверджували надсилання SMS з кодом на номер телефону, який належить відповідачу, та введення цього коду з IP-адреси чи пристрою відповідача, у даному випадку не має, адже наявність відповідних правовідносин між сторонами справи підтверджується долученими до позовної заяви паперовими копіями електронних доказів.
Крім того, заперечуючи проти задоволення позовних вимог та ставлячи під сумнів достовірність наданої позивачем копії договору та отримання коштів, відповідачем відповідного обґрунтованого, окремо заявленого клопотання про витребування оригіналу та доказів отримання ним кредитних коштів до суду не було надано. При цьому сам факт підписання вказаного договору шляхом електронного підпису з використанням одноразового ідентифікатора, який надсилається позичальнику на його мобільний номер телефону та реєстрації відповідача у інформаційно-телекомунікаційній системі позивача, відповідач не спростував.
Отже, за доведення укладення кредитного договору, суд відхиляє посилання відповідача про сумнівність наявного у справі договору, адже у такому разі кредитні кошти фактично відповідачу не були б перераховані на вказані ним у кредитному договорі банківські реквізити.
На спростування наданої позивачем квитанції про зарахування №2394414192 від 22.11.2023, 22.11.2023 щодо перерахування на картку відповідача кредитних коштів в сумі 10000,00 грн., відповідачем будь-яких доказі не надано. 
Доказів відсутності у відповідача в банках, розташованих на території України, карткового рахунку № НОМЕР_1 -XXXX-ХХ31 або виписки по особовому рахунку про рух коштів, яка б спростовувала зарахування коштів на його рахунок на виконання умов договору, відповідачем не надано.
Виходячи з вище викладеного, суд вважає, що позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження укладення кредитного договору №21.11.2023-100001433 від 22.11.2023 та отримання ним коштів у розмірі 10000,00 грн. 22.11.2023, а тому позовні вимоги позивача в частині стягнення основного боргу за вказаним договором підлягають задоволенню, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача слід стягнути 10000,00 грн. заборгованості за тілом кредиту.
Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.
Встановлено судом, що кредитний договір №21.11.2023-100001433 було укладено 22.11.2023, строк кредитування складає 42 календарних днів. Строк дії Договору визначається у порядку, передбаченому Договором, та обчислюється від дати укладення до закінчення визначеного строку кредитування. Дата повернення кредиту 02.01.2024.
На дату звернення позивача до суду 09.03.2026 строк дії Договору завершився, а основне зобов`язання відповідача щодо повернення кредиту вже настало. При цьому, як свідчать матеріали справи, відповідач допустив прострочення сплати періодичних платежів за Договором.
Отже, відповідач не виконав своїх зобов`язань щодо повернення кредитних коштів, внаслідок чого утворилася заборгованість за договором №21.11.2023-100001433 від 22.11.2023, яка розрахована позивачем станом на дату звернення до суду та становить 15700,05 грн., з яких: 10000,00 грн. сума основного боргу/тілу кредиту; 4200,05 грн. сума процентів (проценти нараховані за період з 22.11.2023 по 02.01.2024); 1500,00 грн. сума комісії за надання кредиту.
Дослідивши вказаний розрахунок та таблицю обчислення загальної вартості кредиту за період з 22.11.2023 по 02.01.2024, суд вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками у розмірі 4200,05 грн., які розраховані позивачем у межах строку кредитування та з урахуванням відсоткової ставки, погодженої між сторонами (1%), яка не суперечить нормам чинного законодавства.
Також аналізуючи умови пункту 1.3 додатку до Договору №21.11.2023-100001433 від 22.11.2023 та Графік платежів до вказаного додатку, суд дійшов до висновку про правомірність дій товариства щодо встановлення комісії за надання кредиту відповідно до вимог статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» з урахуванням того, що укладеним між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 договором передбачено нарахування вказаного виду комісії. При підписанні кредитного договору відповідач підтвердив, що він обізнаний та погодився з умовою даного договору.
Тому заборгованість у розмірі 1500,00 грн за комісією, пов`язаною з наданням кредиту, підлягає стягненню з відповідача.
На спростування розміру заборгованості за тілом кредиту відповідачем будь-яких доказів не надано, контррозрахунок відповідачем не надавався.
За таких обставин поданий ТОВ «Споживчий Центр» позов підлягає до задоволення та з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором №21.11.2023-100001433 від 22.11.2023 у сумі 15700,05 гривень, яка складається з: 10000,00 грн. заборгованості по основному боргу/тілу кредиту; 4200,05 грн. заборгованості за процентами; 1500,00 грн. заборгованості по комісії за надання кредиту.
У відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме в сумі 2662,40 грн.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13, 77-80, 89, 141, 258, 259, 263-265, 277-279, 354, 355 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» (код ЄДРПОУ 37356833, місцезнаходження: 01032, м.Київ, вул.Саксаганського, 133-А) заборгованість за кредитним договором №21.11.2023-100001433 від 22.11.2023 у сумі 15700 (п`ятнадцять тисяч сімсот) гривень 05 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» (код ЄДРПОУ 37356833, місцезнаходження: 01032, м.Київ, вул.Саксаганського, 133-А) 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривнi 40 копійок судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя О.О. Волощук