Справа № 634/781/25
Номер провадження 2/634/19/26
Категорія 71
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2026 року сел. Сахновщина Харківська область

Сахновщинський районний суд Харківської області у складі головуючого судді - Зимовського О.С., за участю секретаря судового засідання - Шевченко А.Д., розглянувши у судовому засіданні в залі суду в сел. Сахновщина Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Сахновщинської селищної ради Берестинського району Харківської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

встановив:
Представник позивача ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою в інтересах позивача ОСОБА_1 в якій просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути аліменти на утримання малолітньої дитини.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач ОСОБА_1 , проживає разом зі своєю донькою, ОСОБА_2 та онукою ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 в будинку, який належить їй на праві власності. Після народження ІНФОРМАЦІЯ_2 онуки ОСОБА_4 , вона постійно допомагала дочці доглядати за дитиною, оскільки розуміла, що вона опинилась в скрутному становищі через те що батька дитини не було поруч. На час народження дитини відповідач не перебувала  у шлюбі і відомості про батька у свідоцтві про народження записані зі слів матері, відповідно до положень ст. 135 СК України. Відповідачка неохоче займалась доглядом за новонародженою дитиною. Через недогляд за дитиною 03.12.2022 року стався нещасний випадок. У дитини діагностували важку черепно- мозкову травму, забій головного мозку, перелом кісток склепіння черепа потиличної кістки. Під час госпіталізації, проведення оперативного втручання і в післяопераційний період позивач в лікарні постійно знаходилась з онукою. З квітня 2025 року відповідач не проживає з донькою не цікавиться її здоров`ям, фізичним і духовним розвитком, матеріально не забезпечує потреби дитини, не проявляє заінтересованості у її долі, не спілкується з дитиною. На даний час вихованням та доглядом за дитиною займається тільки позивач. 
Ухвалою суду від 12.09.2025 відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, зобов`язано орган опіки та піклування Сахновщинської селищної ради Берестинського району Харківської області, надати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 .
Ухвалою суду від 24.11.2025 відкладено підготовче судове засідання та повторно зобов`язано орган опіки та піклування Сахновщинської селищної ради Берестинського району Харківської області, надати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 .
Ухвалою суду від 23.12.2025 визнано бездіяльність орган опіки та піклування Сахновщинської селищної ради Берестинського району Харківської області, щодо ненадання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 та стягнуто з Сахновщинського селищного голови штраф у розмірі 1000 грн. та зобов`язано орган опіки та піклування Сахновщинської селищної ради Берестинського району Харківської області, надати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 .
Ухвалою суду від 26.01.2026 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги та доводи наведені на їх обґрунтування підтримала та просила позов задовольнити.
Представника позивача ОСОБА_3 підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомила. Відзив на позов не надала.
Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Сахновщинської селищної ради Берестинського району Харківської області в судовому засіданні зазначила, що позовні вимоги підлягають задоволенню з підстав зазначених у висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 .
Згідно зі ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, на підставі ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення.
Суд, вислухавши пояснення позивача та представника третьої особи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновків.
Судом встановлено, що у відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася донька, ОСОБА_4 , батьком дитини зазначено ОСОБА_5 , згідно копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 виданого 14.06.2026, актовий запис про народження № 69, складений Сахновщинським відділом ДРАЦС у Красноградському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
Відповідно до акту обстеження умов проживання, складеного комісією у складі старости Шевченківського старостинського округу Тимченко І., діловода ОСОБА_6 від 02.05.2025. були обстежені матеріально-побутові умови сім`ї ОСОБА_1 , де проживає малолітня дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , дитина ОСОБА_4 проживає разом з бабусею ОСОБА_1 та матір`ю ОСОБА_2 . Умови проживання для дитини задовільні, в будинку пічне опалення, дитина доглянута, санітарні умови проживання дотримуються. Зі слів бабусі ОСОБА_1 , її донька ОСОБА_2 , веде аморальний спосіб життя, вживає алкогольні напої у вихованні та догляді дитини участь не приймає. 
Згідно копії акту обстеження умов проживання, складеного комісією у складі посадових осіб служби у справах дітей та центру соціальних служб Сахновщинської селищної ради Берестинського району Харківської області від 23.05.2025, проведено обстеження у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 , в будинку проживають позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 із своєю малолітньою донькою ОСОБА_4 .. Умови проживання добрі, наявна мебель, електроприлади. Для виховання та розвитку дитини створені умови для сну та відпочинку, одяг відповідно до віку та сезону. Дитиною займається бабуся, мате до доньки відноситься пасивно, не читає дитині книг, не слідкує чи дитина поїла. Бабуся весь вільний час приділяє онуці і займається її розвитком. 
Відповідно довідки Шевченківського старостинського округу Берестинського району Харківської області від 16.06.2025 №90, ОСОБА_1 зареєстрована в АДРЕСА_1 і має склад сумї: ОСОБА_2 – донька, ОСОБА_4 онука. 
Згідно копії довідки - характеристики Сахновщинської селищної ради від 03.07.2025 № 98, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 проживає в будинку матері ОСОБА_1 . Ніде не працює та не навчається, веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями. У вихованні та в догляді донки ОСОБА_4 участь не приймає. Кошти які виплачуються на утримання дитини витрачає на горілчані та тютюнові вироби. Письмових звернень на поведінку ОСОБА_2 не надходило, усно зверталась ОСОБА_1 , скаржилася, що ОСОБА_2 не приділяє уваги та піклування своїй дитині.
Відповідно до копії виписки Міського центру дитячої нейрохірургії №15381, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 перебувала на стаціонарному лікуванні в період з 03.12.2022 по 21.12.2022 з діагнозом6 закрита черепно - мозкова травма, забій головного мозку, хронічна сублуральна гематома, стан після операції. Слідів поверхневої травми голови не виявлено. 
Згідно копії листа КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Сахновщинської селищної ради Берестинського району Харківської області від 14.07.2025 № 306, дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 має укладену декларацію з лікарем загальної практики-сімейним лікарем ОСОБА_7 , під час відвідувань, дитину супроводжує – ОСОБА_1 .
Відповідно до висновку органу опіки та піклування Сахновщинської селищної ради Берестинського району Харківської області про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 15.01.2026 року відбулося засідання комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Сахновщинської селищної ради на яке була запрошена ОСОБА_1 . Місце перебування ОСОБА_2 невідоме, контактні дані відсутні. На комісії розглядалося питання доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для надання висновку на виконання ухвали Сахновщинського районного суду Харківської області. На засіданні комісії ОСОБА_1 не змогла бути приступною у зв`язку з погодніми умовами, про що повідомила завчасно. У телефонному режимі виклала обставини своєї ситуації, що склалася та надала пояснення. Зокрема, зі слів ОСОБА_1 , її донька самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, вона не доглядає за дитиною, не утримує її, не дбає про її розвиток. Виплати, які вона отримує на дитину витрачає на алкогольні напої. У даному випадку ОСОБА_2 порушені вимоги Закону України «Про охорону дитинства», Сімейного кодексу України, які передбачають, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Зазначені обставини у своїй сукупності свідчать про свідоме ухилення ОСОБА_2 , від виконання батьківських обов`язків по відношенню до своєї малолітньої доньки ОСОБА_4 , що підтверджує відсутність серйозного ставлення до своїх батьківських обов`язків, відсутність яких, відповідно до статті 164 Сімейного кодексу України, є підставою для позбавлення її батьківських прав по відношенню до малолітньої доньки, оскільки відповідач не піклується про здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток дитини. До висновку додано: копію інформації КЗ «Шевченківський ЗДО» від 01.01.2025 № 1; копія довідки-характеристики Шевченківського старостинського округу від 01.01.2026 № 1; копія листа ВП № 1 Берестинського району Харківської області від 31.12.2025 № 390204-2025; копія інформації КНП «ЦПМСД» Сахновщинської селищної ради Харківської області від 06.01.2026 № 16; копія акту обстеження умов проживання від 23.05.2025 року, копія акту обстеження умов проживання від 14.01.2026 року.
У статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. 
Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до частин першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно з частиною першою статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).
У частині сьомій статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною 
Згідно з частинами першою - четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
У частинах першій, другій та четвертій статті 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.
Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
У статті 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках за доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Під час вирішення такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.
Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.
Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків.
Аналогічний правовий висновок Верховний Суд виклав у постановах від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19), від 22 листопада 2023 року у справі № 1915/2789/12 (провадження № 61-14726св23), від 07 лютого 2024 року у справі № 455/307/22 (провадження № 61-16965св23).
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Стаття 9 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно із Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).
У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Під час визначення основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).
У пунктах 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
У постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16 (провадження № 61-29266св18) зазначено, що судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі собою встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні не достатньою мірою, не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають у тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.
Верховний Суд у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19) зробив висновок, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках за доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.
Необґрунтоване (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання батька / матері до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року у справі № 464/2040/23).
Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню й оцінці судом на основі всіх наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 26 липня 2021 року у справі № 638/15336/18, від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22, від 15 листопада 2023 року у справі № 932/2483/21, від 23 жовтня 2024 року у справі № 464/2040/23).
Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22, від 28 лютого 2024 року у справі № 303/4697/22, від 23 жовтня 2024 року у справі № 464/2040/23 та інші).
У спірних правовідносинах, які стосуються вкрай чутливої сфери та долі дитини, інтереси якої превалюють над формальним тлумаченням норм права, питання про застосування крайнього заходу впливу на батьків - позбавлення батьківських прав - слід вирішувати у контексті кожної конкретної справи без формального та уніфікованого підходу лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення спору, та вивчення і дослідження усіх доказів як у сукупності, так і кожного доказу окремо.
Суд критично відноситься до висновку органу опіки та піклування Сахновщинської селищної ради Берестинського району Харківської області, оскільки він є необґрунтованим та невмотивованим, він складений на підставі слів позивача ОСОБА_1 та зазначених у позові нею обставинах. Додана до висновку інформації КЗ «Шевченківський ЗДО» про дитину ОСОБА_4 датована 01.01.2025 і на момент складання висновку станом на 22.01.2026 не перевірялась. Довідка – характеристика Сахновщинської селищної ради від 01.01.2026 № 1 на ОСОБА_2 аналогічна за змістом з довідкою - характеристикою Сахновщинської селищної ради від 03.07.2025 № 98. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 14.01.2026 року ОСОБА_2 була відсутня але членами комісії не було з`ясовано, чи проживає ОСОБА_2 у вказаному домоволодінні і чому вона була відсутня. Тобто під час складання висновку обставини щодо умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків ОСОБА_2 не перевірялись на підставі інших об`єктивних даних, 
Органом опіки та піклування, відповідальним за захист прав дітей, у висновку не наведено даних про роботу спрямовану на об`єктивне визначення ставлення відповідачки до дитини, не зазначено, чому саме позбавлення її батьківських прав піде на користь інтересам дитини.
Також висновок не містить конкретних фактів умисного порушення відповідачем свого обов`язку щодо належного виховання та утримання дитини. 
Щодо наявних в матеріалах справи письмових пояснень ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , то суд зазначає, що вказані особи не були допитані в судовому засідання в якості свідків і клопотань про їх допит від позивача та його представника до суду не надходило. 
Таким чином, з урахуванням як найкращих інтересів дитини та з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, суд у контексті конкретних обставин цієї справи вважає, що відсутні достатні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав, як і гострої соціальної необхідності у цьому.
Також, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Встановлені судом обставини вказують на наявність підстав для того, щоб попередити відповідача ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виконання своїх обов`язків щодо виховання дочки ОСОБА_4 .
При цьому попередити відповідача ОСОБА_2 , що залишення нею поза увагою попередження суду про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків в подальшому може бути визнано достатньою підставою для позбавлення її батьківських прав (див постанови Верховного Суду від 23 листопада 2022 року у справі № 149/2510/21, від 09 червня 2023 року у справі № 591/6037/21, від 06 березня 2024 року у справі № 317/2256/22).
Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 . 
Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Одним з основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття, закріпленим у СК України.
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
За змістом статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до частин першої та другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той з батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.
За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (пункт 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року
№ 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).
У частині третій статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Отже, обов`язковою умовою для стягнення аліментів на користь одного з батьків або інших законних представників дитини є проживання з нею чи з ним самої дитини, на утримання якої власне і стягуються аліменти (постанова Верховного Суду від 22 листопада 2022 року у справі № 188/1029/19).
З своєю суттю аліменти - це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, з ким проживає дитина і який бере активну участь у її вихованні. Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 711/8561/16-ц, від 29 червня 2022 року у справі № 596/826/21-ц, від 14 серпня 2024 року у справі № 760/4661/20).
За правилами статті 258 СК України баба і дід мають право на самозахист внуків. Баба і дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних внуків до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень.
Отже, чинним законодавством передбачено право баби та діда на процесуальне представництво онука (онучки) на підставі самого факту близького кровного споріднення, без необхідності встановлення опіки, піклування чи призначення їх опікуном або піклувальником.
Таким чином, баба, з якою проживає онучка, має право на подання в інтересах дитини позову до її батьків про стягнення аліментів без призначення опікуном дитини.
Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 грудня 2018 року у справі № 445/637/16-ц.
Згідно з частинами першою - третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Верховний Суд неодноразово зауважував, що у правовідносинах, які стосуються вкрай чутливої сфери та долі дитини, інтереси якої превалюють над формальним тлумаченням норм права, питання слід вирішувати в контексті кожної конкретної справи без формального та уніфікованого підходу лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення спору, та вивчення і дослідження усіх доказів як у сукупності, так і кожного доказу окремо. 
Судом встановлено, що малолітня ОСОБА_4 є донькою ОСОБА_2 , яка є донькою позивача. Малолітня ОСОБА_4 проживає і виховується у сім`ї своєї бабусі ОСОБА_1 , що підтверджується висновком органу опіки та піклування.
Враховуючи встановлений факт проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з бабою ОСОБА_1 , беручи до уваги необхідність забезпечення інтересів дитини, у матеріальному забезпеченні, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати пред`явлення позову (08 серпня 2025 року) та до досягнення дитиною 18 - річного віку.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в частині задоволення позовних вимог позивача, щодо позбавлення батьківських прав, то підстав для стягнення з відповідача судового збору на користь позивача не вбачається. Однак, з відповідача в дохід держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання до суду позову з вимогами про стягнення аліментів в розмірі 1211,20 гривень.
Керуючись ст. ст. 76-89, 141, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

ухвалив:
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Сахновщинської селищної ради Берестинського району Харківської області про позбавлення батьківських прав – відмовити .
Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виконання своїх обов`язків щодо виховання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Контроль за виконанням цього попередження покласти на Службу у справах дітей Сахновщинської селищної ради Берестинського району Харківської області.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_3 ) аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08 серпня 2025 року і до досягнення дитиною 18-річного віку.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок в дохід держави.
Рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 аліментів у межах суми виплати за один місяць підлягає негайному виконанню.
Заочне рішення може бути переглянуто Сахновщинським районним судом Харківської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя: