Справа № 468/1637/23
2/468/124/26

БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
56101 Миколаївська область м. Баштанка вул. Полтавська 43

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.05.2026 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Янчука С.В., за участю секретаря - Волощук А.І., розглянувши в судовому засіданні в залі суду м. Баштанка цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 

ВСТАНОВИВ:
І. Стислий виклад позиції позивача.
1.1 ТОВ «Бізнес Позика» звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивує тим, що 27.02.2021 між ТОВ "Бізнес Позика" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №245098-КС-001 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов Договору відповідачці було надано кредит у розмірі 24000 грн., строком на 16 тижнів - до 19.06.2021 на умовах сплати процентів за користування кредитом у розмірі 0,85089584% в день (фіксована ставка) та сплати комісії за надання кредиту в розмірі 2400 грн. Видача кредиту відповідачу здійснювалася позивачем через партнера -АТ«ТАСКОМБАНК», з яким укладено Договір про надання послуг з переказу грошових коштів. До теперішнього часу боржник свої зобов`язання за Кредитним договором належним чином не виконав, а лише часткового сплатив кошти, розрахунок та розмір яких зазначені у розрахунку заборгованості, у зв`язку з чим станом на 01.08.2023 заборгованість по кредитному договору становить 37317,50 грн., що складається з наступного: 21762,38 грн. - заборгованість за кредитом, 15555,12 грн. - заборгованість за відсоткам. Враховуючи наведене просить стягнути з ОСОБА_1 37317,50 грн. заборгованості за кредитним договором та 2147,20 грн. сплаченого судового збору.
1.2 Відповідач подала відзив на позовну заяву, згідно якого із заявленими вимогами не згідна. У відзиві вказує, що єдиним доказом розміру заборгованості є розрахунок заборгованості. Відповідач не згодна з періодом нарахування відсотків за кредитом. Просить у позові відмовити в повному обсязі.
1.3. Позивачем було подано відповідь на відзив, згідно якого вказує, що факт укладення кредитного договору доведений належним чином. Крім того, вказує, що відповідачем у відзиві визнано факт отримання кредитних коштів та відповідач здійснювала часткове погашення заборгованості.. Кредитний договір був укладений у письмовій формі, як того вимагає чинне законодавство, його зміст повністю відповідав волевиявленню позивача та відповідача та був спрямований на реальне настання правових наслідків. Також вказує, що не відповідають дійсності твердження відповідача щодо неналежного розрахунку заборгованості, оскільки наданий до матеріалів справи розрахунок відображає всі факти руху коштів за кредитним договором протягом всього строку його дії і аж до дати подання позивачем позовної заяви до суду. З урахуванням викладеного, просить позов задовольнити у повному обсязі.
1.4. Представником відповідача було подано заперечення на відповідь на відзив, в якому вказано, що відповідач не визнає позовні вимоги, так вказує що розрахунок заборгованості не є належним доказом заборгованості. В задоволенні позову просить відмовити.
ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі
01.08.2023 року надійшла вищевказана позовна заява.
04.08.2023 року ухвалою суду відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду на 03.11.2023 року.
03.11.2023 року надійшла заява відповідача про відкладення судового розгляду у зв`язку з необхідністю ознайомлення з матеріалами справи. Розгляд справи відкладено на 07.02.2024 року.
06.11.2023 року надійшла заява позивача про ознайомлення з матеріалами справи, згідно відмітки на вказаній заяві відповідач з матеріалами справи ознайомилася в повному обсязі.
06.02.2024 надійшов відзив від представника позивача , адвоката Андрія Лєбєдєва, та заява про відкладення розгляду справи. Розгляд справи відкладено на 18.06.2024 року.
19.02.2024 року надійшла відповідь на відзив.
17.06.2024 року надійшла заява від представника позивача, адвоката Андрія Лєбєдєва про відкладення розгляду справи.
18.06.2024 року надійшло клопотання представника позивача про участь в судовому засіданні в режимі ВКЗ
18.06.2024 розгляд справи відкладено на 19.12.2024 року згідно заяви представника відповідача.
18.12.2024 року надійшла заява представника про розгляд справи без участі представника позивача.
19.12.2024 року розгляд справи відкладено на 25.03.2025 року згідно заяви представника відповідача.
14.03.2025 року до суду надійшло заперечення на відповідь на відзив від представника відповідача.
24.03.2025 року до суду надійшла заява відповідача, про перенесення розгляду справи у зв`язку з закінченням строку дії договору з представником, та потребі у часі для укладення нового договору.
25.03.2025 року у зв`язку з клопотанням відповідача розгляд справи відкладено на 15.07.2025 року.
15.07.2025 року розгляд справи відкладено на 10.11.2025 року згідно заяви представника відповідача.
10.11.2025 року розгляд справи відкладено на 16.03.2026 року у зв`язку з відсутністю електроенергії.
16.03.2026 року відповідачка надала до суду заяву про відкладення розгляду справи та просила надати час для ознайомлення з матеріалами справи її захисника.
16.03.2026 розгляд справи відкладено на 01.05.2026 року.
Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, про день та час слухання справи повідомлені належним чином та своєчасно. В матеріалах справи міститься прохання позивача проводити розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позов підтримують, просять задовольнити.
Належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи відповідачка у судове засідання повторно не з`явилася. Надала 16.03.2026 до суду заяву про відкладення розгляду справи та надання терміну для ознайомлення з матеріалами справи захиснику відповідача. 
Щодо заяви відповідача про відкладення розгляду справи та надання часу для ознайомлення з матеріалами справи представника відповідача суд повідомляє наступне.
Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 223 Цивільного процесуального кодексу України).
Відповідно до положень ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
У частинах 1, 2 ст. 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» зазначено, що правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.
Якщо суд не припинив здійснювати судочинство, учасники судових процесів мають можливість подати заяву про розгляд справи у режимі відеоконференції за допомогою будь-яких технічних засобів, зокрема власних.
Відповідач з клопотанням про розгляд справи в режимі відеоконференції, в тому числі поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів не зверталась, доказів на підтвердження відсутності в неї технічної можливості прийняти участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції не надала, своїм правом брати участь у судовому процесі через представника, відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, не скористалась.
Крім того, суд наголошує, що підсистема "Електронний суд" забезпечує можливість користувачам відповідно до наявних технічних можливостей підсистеми ЄСІТС реалізованого функціоналу отримувати інформацію про процесуальні документи у справі, в тому числі надає можливість відповідачу ознайомитися з матеріалами справи. В своїй заяві відповідачка просить надати термін для ознайомлення з матеріалами справи. Однак не вказує хто є захисником останньої, не долучає доказів представництва її інтересів, враховуючи, що станом на 24.03.2025 року сама ж відповідачка в своїй заяві повідомила, термін дії з попереднім захисником Андрієм Лєбєдєвим завершився. 
Суд вважає за необхідне відмовити у встановленні строку на ознайомлення, вважає, що право на ознайомлення використовується відповідачкою недобросовісно, а саме для затягування розгляду справи, оскільки остання вже знайомилася з матеріалами, і це підтверджено відповідними записами на заяві від 06.11.2023 року, доказів щодо представлення інтересів відповідача новим чи попереднім представником до суду не надано.
За змістом ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Згідно з частиною 1 статті 44 Цивільного процесуального кодексу України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Отже, враховуючи наведене, категорію справи, яка розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, термін перебування справи в провадженні суду, суд дійшов висновку про відсутність підстав, передбачених статтею 223 ЦПК України, щодо відкладення або оголошення перерви у судовому засіданні 01.05.2026 року. 
Окрім того, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").
Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.
При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Суд звертає увагу, що провадження в цій справі відкрито ще 04.08.2023 (існує тривалий розгляд справи), тому з метою уникнення порушень вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна та яка гарантує кожному учаснику процесу право на розгляд його справи судом упродовж розумного строку, суд дійшов до висновку про продовження розгляду справи без участі сторін на підставі доказів, наявних в матеріалах даної цивільної справи
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом.
Судом встановлено, що 27 лютого 2021 року між ТОВ "Бізнес Позика" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №245098-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію», відповідно до умов якого відповідачці було надано кредит у розмірі 34000 грн., строком на 16 тижні - строком до 19.06.2021 на умовах сплати процентів за користування кредитом у розмірі 0,85089584% в день (фіксована ставка) та сплати комісії за надання кредиту в розмірі 2400 грн.
Сторонами в п. 3 Договору кредиту погоджено «Графік платежів», відповідно до якого визначено розмір та дату внесення позичальником платежів (а.с.17).
З візуальної форми послідовності дій клієнта встановлено, що ОСОБА_1 27.02.2021 о 20:03:39 підписала одноразовим електронним ідентифікатором за допомогою телефону паспорт споживчого кредиту, а о 20:04:33 год. цього ж дня підписала Договір. Анкетні дані клієнта та номер РНОКПП повністю співпадає з даними відповідачки ОСОБА_1 , наявні її копія паспорту та довідки про номер РНОКПП.
ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 24 000 грн. шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_1 , що підтверджується квитанцією платіжної системи АТ «ТАСКОМБАНК» № НОМЕР_2 та довідкою АТ «ТАСКОМБАНК» (а.с.19-21).
Належність банківської картки № НОМЕР_3 ОСОБА_1 підтверджується інформацією з особистого кабінету сервісу PRIVAT24 (а.с.45).
Видача кредиту відповідачу здійснювалася позивачем через партнера - АТ «ТАСКОМБАНК», з яким укладено Договір про організацію взаємодії при переказі коштів фізичним особам від 11.11.2020 (а.с. 46-55).
В подальшому, укладений кредитний договір було направлено на електронну пошту відповідача (а.с.12).
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом, станом на 01.08.2023 у ОСОБА_1 наявна заборгованість за Договором №245098-КС-001 про надання кредиту від 27.02.2021, яка складає 37317,50 грн., з яких: 21762,38 грн. - сума заборгованості по тілу кредиту; 15555,12 грн. - сума прострочених платежів по процентах (а.с.42-44).
Разом з тим, судом встановлено, що ОСОБА_1 на виконання умов договору, здійснила часткову оплату за Договором №245098-КС-001 на загальну суму 10598,08 грн., що підтверджується Інформаційними довідками (а.с.13-16). Вказана сума відображена у розрахунку заборгованості.
IV. Норми права, які застосував суд.
Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог чинного законодавства.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договір та інші правочини.
В частині 1 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Згідно з ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»(в редакції чинній на день виникнення правовідносин) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Згідно з ч.12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті ч.12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» ч.3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».
Як регламентовано в ч.6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
У відповідності до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до положеньст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановленихст.11 цього Кодексу.
Зобов`язання, згідно ізст.526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ч. 1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Порушення боржником умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки стаття 629 ЦК встановлює принцип обов`язковості виконання договору.
Крім того, ч.2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
У п. 76 Постанови Великої Палати Верховного Суду №338/180/17 від 05 червня 2018 року зазначено, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами.
Разом з тим, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та або суми санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу (Постанова Верховного Суду від 23.12.2020 по справі №127/23910/14-ц).
Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.
V. Мотивована оцінка і висновки суду.
Суд робить висновок, що 27.02.2021 між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 виникли договірні відносини у зв`язку з укладенням Договору про надання кредиту№245098-КС-001. ОСОБА_1 , будучи вільною в укладенні договору позики, виборі контрагента та визначенні умов договору, обізнаною з умовами кредитування, в тому числі з нарахуванням відсотків за користування кредитними коштами, з усім погодилася, підписавши електронним одноразовим ідентифікатором кредитні документи. Даний договір був укладений в електронній формі у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію», що повністю підтверджується матеріалами справи.
Отже, ОСОБА_1 отримала кредитні кошти і у неї виникло зобов`язання повернути їх, у розмірах та у строки, зазначеними в кредитному договорі, однак не виконала обов`язок з повернення кредитних коштів і позивач вправі вимагати захисту порушених прав у судовому порядку.
Суд відхиляє доводи відповідача, що єдиним доказом розміру заборгованості є розрахунок заборгованості, оскільки такі заперечення не підтверджені жодними належними доказами і спростовані доказами зі сторони позивача - надано квитанцію платіжної системи АТ «ТАСКОМБАНК» №380133767 та довідку АТ «ТАСКОМБАНК» про перерахування коштів відповідачці з відповідними реквізитами. Крім того, суд звертає увагу, що у тому ж відзиві на позовну заяву сторона відповідача визнала факт підписання кредитного договору, коли заперечувала проти розміру процентів, а також факт укладення договору підтверджується даними про часткову оплату боргу відповідачем.
Також суд відхиляє заперечення відповідача щодо розрахунку заборгованості, оскільки наданий позивачем розрахунок повністю відповідає умовам Договору про надання кредиту: у ньому відображені всі факти видачі суми кредиту, нарахування процентів, які здійснювались за фактичну кількість календарних днів користування кредитом та до закінчення дії кредитного договору лише на залишок неповернутої суми. Крім того, у розрахунку відображуються всі факти виконання відповідачем грошових зобов`язань із зазначенням дат та сум платежів. Згідно позиції Верховного Суду України, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та або суми санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. Таким чином, здійснивши часткову оплату з метою погашення заборгованості за Договором №245098-КС-001 про надання кредиту, відповідачка вчинила конклюдентні дії щодо визнання договору і відповідно щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту. Крім того, відповідач не надала суду доказів, які спростовували б розмір заборгованості, а відтак наданий позивачем розрахунок заборгованості за відсутності альтернативного розрахунку від відповідача приймається судом як достовірний.
Враховуючи вищенаведене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними і такими, що підлягають задоволенню, тому позов задовольняє.
Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору за позовну заяву в розмірі 2147, 20 грн.
Керуючись статтями 3, 12, 13, 81, 133, 141, 158, 259, 263-265, 354 ЦПК України, 525, 526, 626,629, 63, 633, 1054 ЦК України, ЗУ "Про електронну комерцію", суд -
В И Р І Ш И В:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» заборгованість за кредитним договором №245098-КС-001 від 27.02.2021 в розмірі 37317 (тридцять сім тисяч триста сімнадцять) грн. 50 коп., з яких: 21762,38 грн. - сума заборгованості по тілу кредиту; 15555,12 грн. - сума прострочених платежів по процентах.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2147 (дві тисячі сто сорок сім) гривень 20 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення подається безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика», місцезнаходження бульвар Лесі Українки, 26 офіс 411, м. Київ, 01133, код ЄДРПОУ 41084239, електронна адреса office@bizpozyka.com.
Відповідач: ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 )
Повне судове рішення складене 01.05.2026 року.

СУДДЯ: