Провадження № 2/470/59/26
Справа № 470/1116/25
Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  
17 червня 2026 року с-ще Березнегувате

Березнегуватський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого судді Орлової С.Ф.,
за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідачки ОСОБА_3 , представника відповідачки Розніна В.А., секретаря судового засідання Ляшенко О.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні 08 червня 2026 року в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, фермерське господарство "Альянс", товариство з обмеженою відповідальністю "САН-ЕНЕРГО-ТРЕЙД", про поділ майна подружжя, 
ВСТАНОВИВ:
09 грудня 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки, який підписано його представником - адвокатом Мушкою Н.М., що діє на підставі ордера № 1602914 від 03 грудня 2025 року. У позові зазначено, що ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 з 09 березня 2019 року, який було розірвано рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 11 березня 2024 року.
В період шлюбу за спільні кошти подружжя було придбано : земельну ділянку площею 9,3487 га, кадастровий номер 4821155000:22:000:0075 та земельну ділянку площею 0,0689 га, кадастровий номер 4821155100:01:018:0065, право власності на які зареєстроване за ОСОБА_4 . Окрім цього, ОСОБА_4 має частки у статутному капіталі юридичних осіб, а саме володіє 4 % статутного капіталу (160 грн) фермерського господарства «Альянс» та володіє 10 % статутного капіталу (30 000 грн) ТОВ «Сан-Енерго Трейд». ОСОБА_1 є засновником і володіє 100 % статутного капіталу (1000 грн) фермерського господарства «Великий ліс», код ЄДРПОУ 23615394. Загальна вартість майна, набутого ними за час шлюбу, становить 608 159,16 грн.
Посилаючись на викладене, позивач просив суд визнати земельну ділянку кадастровий номер 4821155000:22:000:0075; земельну ділянку кадастровий номер 4821155100:01:018:0065; частки у статутних капіталах фермерського господарства «Великий Ліс», фермерського господарства «Альянс», ТОВ «Сан -Енерго- Трейд, об`єктами права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Визнати за ним право власності на 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером 4821155100:01:018:0065, компенсувати йому 1/2 вартості земельної ділянки з кадастровим номером 4821155000:22:000:0075, в розмірі 113 274,44 грн. Визнати за ним право власності на 1/2 частку у статутних капіталах ф/г «Альянс» та ТОВ «Сан-Енерго Трейд». Компенсувати ОСОБА_4 1/2 розміру статутного капіталу фермерського господарства «Великий ліс».
Ухвалою суду від 10 березня 2026 року залучено до участі у справі третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача фермерське господарство «Альянс» (далі ф/г «Альянс») та товариство з обмеженою відповідальністю «Сан –Енерго-Трейд» (далі ТОВ «Сан –Енерго –Трейд»).
Позивач неодноразово уточнював позовні вимоги, в заяві від 17 березня 2026 року остаточно просив суд: визнати земельну ділянку кадастровий номер 4821155000:22:000:0075, земельну ділянку кадастровий номер 4821155100:01:018:0065, частку в статутному капіталі ф/г «Альянс», яка належить ОСОБА_4 і становить 4% від статутного капіталу ф/г, еквівалентну 160 грн; частку в статутному капіталі ТОВ «Сан –Енерго –Трейд», яка належить ОСОБА_4 та становить 10% від статутного капіталу ТОВ еквівалентну 30000 грн; частку в статутному капіталі «Великий ліс», яка належить ОСОБА_1 , що становить 100% статутного капіталу та еквівалентна 1000 грн – об`єктами права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Визнати за ним право власності на частину земельної ділянки з кадастровим номером 4821155100:01:018:0065. Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 на земельну ділянку кадастровий номер 4821155000:22:000:0075. Стягнути з ОСОБА_3 на його користь вартості вказаної земельної ділянки в розмірі 120225 грн. Визнати за ним право власності на частини часток у статутних капіталах ф/г «Альянс» та ТОВ «Сан – Енерго-Трейд», які належать ОСОБА_5 та є об`єктами спільної сумісної власності подружжя (т.1 а.с.194-197).
Позивач та його представник – адвокат Боднарчук А.М. в судове засідання з`явились, на задоволенні позовних вимог наполягали. Позивач пояснював, що в період шлюбу ними за спільні кошти було придбано дві земельні ділянки, та внесено спільні кошти до статутних капіталів фермерського господарства «Альянс» та ТОВ «Сан –Енерго- Трейд». Відповідно зазначені об`єкти набули статусу спільної сумісної власності, а тому мають бути поділені між ними відповідно до вимог сімейного законодавства. Про дарування коштів відповідачці батьком йому нічого не було відомо, вважав що такий договір дарування суперечить нормам Цивільного кодексу України через відсутність нотаріального посвідчення, крім цього відповідач за час перебування у шлюбі не отримувала дивідендів від фермерського господарства «Альянс».
Відповідачка та її представник – адвокат Рознін В.А, в судове засідання з`явились, позовні вимоги не визнали, просили суд відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Суду пояснили, що земельна ділянка кадастровий номер 4821155000:22:000:0075 була придбана у шлюбі, однак за рахунок дивідендів в розмірі 241650 грн, виплачених їй як члену фермерського господарства «Альянс» для придбання цієї земельної ділянки, при частковому розподілі прибутку господарства за 2017 рік. Після придбання земельної ділянки її одразу було передано в користування ф/г «Альянс» на підставі договору оренди землі від 29.11.2021 року. Оскільки земельна ділянка була придбана за рахунок її особистих коштів, відсутнє право позивача на частину цієї земельної ділянки. Щодо земельної ділянки з кадастровим номером №4821155100:01:018:0065, то вона була придбана за кошти подаровані її батьком ОСОБА_6 , на підставі договору дарування від 10.09.2021 року, а тому відсутні підстави вважати її об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Щодо частки в статутному капіталі ф/г «Альянс», пояснювала, що була включена до складу учасників фермерського господарства 17.01.2011 року, тоді її частка складала 3%, а розмір внеску був еквівалентним 120 грн. У період шлюбу, в саме 05.03.2021 року, рішенням загальних зборів господарства було перерозподілено між учасниками долі вибулих у зв`язку зі смертю членів господарства, внаслідок чого її частка збільшилась до 4%, а розмір внеску до 160 грн. Тобто її первинна частка у статутному капіталі фермерського господарства виникла задовго до укладення шлюбу, а в період шлюбу збільшилась не за рахунок придбання або внесення спільних коштів, а в результаті внутрішніх корпоративних трансформацій, що не створює об`єкта спільної сумісної власності подружжя. Щодо частки в статутному капіталі ТОВ «Сан-Енерго-Трейд» зазначала, що товариство було створено 23.10.2019 року, її частка у статутному капіталі була визначена у розмірі 10%, а розмір внеску -30000 грн. Однак до статутного капіталу було внесено лише частину внеску у розмірі 15000 грн, за рахунок не спільних коштів подружжя, а наданих їй ПП «Маріана`у виді безповоротної фінансової допомоги для часткової сплати внеску до статутного капіталу товариства, а тому позивач не має правових підстав претендувати на будь – яку частину її частки у статутному капіталі ТОВ «Сан – Енерго – Трейд». 
Третя особа по справі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору фермерське господарство «Альянс» в судове засідання не з`явився, до суду направив пояснення, у яких просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі, а розгляд справи здійснювати за його відсутності. У поясненнях зазначав що, земельна ділянка сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 4821155000:22:000:0075, яка перебуває в оренді господарства, була придбана ОСОБА_3 за рахунок дивідендів отриманих відповідачкою при розподілі чистого прибутку за 2017 рік. Відтак земельна ділянка купувалась як особиста інвестиція в інтересах фермерського господарства «Альянс», а не в інтересах сім`ї, за особисті кошти відповідачки, спільні кошти подружжя до цієї угоди не залучались. Вимоги про визнання за позивачем права на частину частки відповідачки у статутному капіталі ф/г «Альянс» вважав нікчемними, з тих підстав, що ОСОБА_5 набула статусу члена господарства ще ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто за багато років до реєстрації шлюбу, а збільшення її частки до 4% і статутного внеску до 160 грн відбулося виключно внаслідок внутрішньокорпоративного перерозподілу часток тих членів господарства, які вибули у зв`язку зі смертю. Жодних додаткових грошових чи майнових внесків відповідач до господарства у 2021 році не робила, а позивач ніколи не мав, і не має жодного відношення до створення, фінансування, управління чи поточної роботи господарства та до складеного капіталу господарства ні особистого, ні спільного майна не вносив (т.1 а.с.202-205). 
Третя особа по справі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ТОВ «Сан- Енерго-Трейд» в судове засідання не з`явився, до суду направив пояснення, у яких просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі, а розгляд справи здійснювати за його відсутності. У поясненнях зазначав що, під час створення товариства відповідачці було визначено частку у розмірі 10%, що еквівалентно 30000 грн. На дату розгляду справи ОСОБА_3 внесла до статутного капіталу, за рахунок безповоротної фінансової допомоги наданої ПП «Маріана», лише половину внеску, а залишок 15000 грн залишається несплаченим. При цьому спільні кошти подружжя до статутного капіталу ТОВ «Сан-Енерго-Трейд» не вносилися. Крім цього, позивач ніколи не мав і не має жодного відношення до фінансування, розбудови, управління та діяльності товариства, як і участі в його створені, та не передавав жодних власних або спільних грошових коштів чи майна. Вважав, що корпоративні права ТОВ «Сан –Енерго-Трейд» не можуть розглядатися, як об`єкт спільної сумісної власності подружжя, оскільки позивач не мав відношення до їх формування та розвитку підприємства ( т.1 а.с.210-212).
Вислухавши пояснення сторін та їх представників, вивчивши матеріали справи та наявні у ній докази суд доходить наступного.
Судом встановлено, що позивач і відповідачка перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 березня 2019 року по 11 березня 2024 року який розірвано на підставі заочного рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 11 березня 2024 року ( а.с.9-10).
У період шлюбу у них народилася донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про джерела суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору та даних реєстрів застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, у період шлюбу з 2019 по 2024 роки, доходи позивача складались з доходів отриманих ним як фізичною особою підприємцем (платником єдиного податку 1-2 груп), а доходи відповідачки з виплат отриманих від Управління соціального захисту населення Баштанської районної державної адміністрації, Управління соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації та заробітної плати отриманої від фермерського господарства «Орбіта» та Приватного сільськогосподарського підприємства «Дельта» ( т.1 234-236, т.2 а.с. 6-9,28-29).
10 вересня 2021 року відповідачка уклала договір купівлі- продажу земельної ділянки, який посвідчений приватним нотаріусом Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області, зареєстрований в реєстрі за №590, за яким придбала у власність земельну ділянку площею 0,0689 га (малоповерхова забудова), розташовану за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер 48211551100:01:018:0065. За умовами зазначеного договору (п.2.1,2.3 Договору) продаж земельної ділянки провадився за 101305 грн (а.с.59). Відповідно до записів з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №274321921, право власності на земельну ділянку площею 0.0689 га, кадастровий номер 4821155100:01:018:0065, вартістю 101305 грн, 10.09.2021 року зареєстроване за відповідачкою по справі ОСОБА_4 (а.с.60). Посилаючись на те, що вказана земельна ділянка була придбана у шлюбі, позивач просив суд визнати її об`єктом спільної сумісної власності подружжя та в порядку поділу визнати за ним право власності на її частину. Заперечуючи проти позовних вимог в цій частині відповідачка стверджувала, що спірну земельну ділянку було придбано за кошти, які були подаровані її батьком, на підтвердження чого надала копію договору дарування від 10.09.2021 року, укладеного у простій письмовій формі, за яким Дарувальник ОСОБА_6 передав ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 101305 грн на придбання земельної ділянки з кадастровим номером 4821155100:01:018:0065 площею 0,0689 га ( а.с.58).
Свідок ОСОБА_6 допитаний під час судового розгляду суду показав, що весь період сімейного життя позивача та його доньки, він надавав їм фінансову допомогу, оскільки самостійного доходу подружжя не мало. Він придбав їм фермерське господарство «Великий ліс» власником якого зазначений позивач, надавав кошти для погашення боргів родини останнього у сумі близько 40 тис доларів, а також безповоротну фінансову допомогу у розмірі 700 тис грн. 10 вересня 2021 року він подарував доньці грошові кошти для придбання земельної ділянки. Перемовинами щодо придбання земельної ділянки, наданням коштів та укладенням договору її купівлі – продажу займався виключно він, ця земельна ділянка розташована біля багатоквартирного будинку та була необхідна для будівництва гаражу, позивач жодної участі у купівлі земельної ділянки та її облаштуванні не приймав. Договір дарування коштів не було посвідчено нотаріально через певні проблеми з особою продавця земельної ділянки. 
Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно з частинами першою, другою статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.
За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.
Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбуватися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності на майно кожним з подружжя.
Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
За нормами ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).
Отже, наведеними нормами права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.
Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.
Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша та друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 464/7011/16-ц та у постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 552/1514/19.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17-ц (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок про те, що існує презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Водночас законодавство передбачає можливість спростування поширення правового режиму спільного сумісного майна одним із подружжя, що є процесуальним обов`язком особи, яка з ним не погоджується. Тягар доказування обставин для спростування презумпції покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Аналогічні висновки Верховний Суд зробив у постанові від 22 січня 2020 року у справі №711/2302/18 (провадження № 61-13953св19), у якій суд також зазначив, що законодавством передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ані дружина, ані чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя про те, що річ була куплена на його особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Отже, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.
З матеріалів справи беззаперечно встановлено, що за договором купівлі – продажу від 10 вересня 2021 року відповідач набула у власність земельну ділянку, кадастровий номер 4821155100:01:018:0065.Таким чином, належними доказами у справі підтверджується факт придбання відповідачем земельної ділянки розташованої за адресою АДРЕСА_1 , за час перебування у шлюбі з позивачем. Відповідно спірна земельна ділянка є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, за такого позивач має право на частину зазначеної земельної ділянки в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя.
Належних доказів на спростування презумпції спільності майна відповідач не надала та матеріали справи не містять. 
Відповідно до частини 1 статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.
Частиною першою статті 718 ЦК України передбачено, що дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі.
Відповідно до частини п`ятої статті 719 ЦК України договір дарування валютних цінностей фізичних осіб між собою на суму, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
Право власності обдарованого на дарунок виникає з моменту його прийняття (частина перша статті 722 ЦК України).
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).
Заперечуючи позовні вимоги, відповідач стверджувала, що спірна земельна ділянка придбана на її особисті кошти, які були подаровані батьком, на підтвердження чого надала копію договору дарування грошових коштів в сумі 101305 грн.
Однак в силу положень ст.719 ЦК України саме укладений договір дарування грошей з дотриманням визначеної законом форми може підтверджувати отримання в дар грошових коштів на суму, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. При цьому вказана норма, в частині форми договору дарування, не містить виключень для родичів будь-якого ступеню споріднення.
Натомість, відповідачка не надала суду нотаріально посвідченого договору про отримання в дар від батька в особисту приватну власність грошових коштів для придбання земельної ділянки, тому суд доходить висновку, що належні докази того, що відповідач використала саме особисті кошти на придбання спірного майна, у матеріалах справи відсутні.
При цьому, сам по собі факт передачі батьком грошових коштів своїй доньці, яка перебуває є у шлюбі, тобто є одним із подружжя, для придбання того чи іншого майна, не встановлює для такого право особистої приватної власності на відповідну частку чи об`єкт у цілому.
Таким чином, навіть за умови визнання судом факту передачі відповідачці готівкових коштів у відповідній сумі, суд не може надати їм статусу особистих, щоб могло свідчити про купівлю відповідачем спірного майна за його особисті кошти та спростовувало презумпцію права спільної сумісної власності подружжя.
Також, судом встановлено, що під час шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було придбано за ціною 240450 грн земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 9,3487 га, кадастровий номер:4821155000:22:000:0075, розташовану в межах території Березнегуватської селищної ради Баштанського району Миколаївської області, що підтверджується копією договору купівлі – продажу земельної ділянки від 29.11.2021 року, який посвідчено державним нотаріусом Березнегуватської державної нотаріальної контори Миколаївської області та зареєстровано в реєстрі за №997 (а.с.50-51). Право власності на зазначену земельну ділянку зареєстроване за відповідачкою, про що свідчить копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер запису про право власності 45335062 ( т.1 а.с.52).
Сімейним законодавством встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує, такий правовий висновок зазначений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі №756/8056/19, провадження №14-94цс21).
Поділ майна подружжя здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності - присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 71 СК України якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини друга, четверта, п`ята статті 71 СК України).
Суд може застосувати і такий спосіб поділу майна, як розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості і частки кожного із подружжя у спільному майні. Розподіл речей є самостійним способом поділу подружнього майна та має місце при наявності кількох більш-менш рівнозначних за вартістю речей, які за своєю природою не можуть бути поділені в натурі. Так, суд може розподілити між подружжям будь-які об`єкти права спільної власності, передавши кожному з подружжя певну їх кількість.
Крім того, у процесі поділу майна суд може одночасно застосувати не один спосіб, а їх комбінацію: щодо одних видів речей застосувати їх поділ в натурі, стосовно інших - здійснити передання одному із подружжя з зобов`язанням певної компенсації другому, а треті види речей - розподілити між сторонами з урахуванням їх вартості. При цьому враховується вартість окремих речей, а також загальна вартість майна, що передається кожному з подружжя.
Норми законодавства України щодо способів та порядку поділу спільної сумісної власності подружжя покликані, у тому числі, створити ефективний механізм охорони прав співвласника, право на частку якого припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Такі висновки викладені, зокрема, у постанові Верховного Суду від 23 вересня 2024 року у справі № 679/533/21 (провадження № 61-8759св24).
Заперечуючи проти позовних вимог в цій частині відповідачка посилалась на те, що позивач не може претендувати на частину спірної земельної ділянки, оскільки хоча вона і була придбана у період шлюбу, проте за її особисті кошти, а саме дивіденди виплачені їй як члену фермерського господарства «Альянс» за результатами розподілу прибутку за 2017 рік. На підтвердження таких доводів надала копію протоколу № 1-Д зборів членів фермерського господарства «Альянс» від 29 листопада 2021 року, відповідно до якого членами фермерського господарства було вирішено розподілити чистий прибуток за 2017 рік, спрямувавши його на виплату дивідендів в сумі 270000 грн члену господарства ОСОБА_4 , шляхом перерахування на її банківський рахунок для придбання земельної ділянки площею 9,3487 га, кадастровий номер 4821155000:22:000:0075; копію наказу по фермерському господарству «Альянс» від 29 листопада 2021 року №29-11/01 про виплату дивідендів за 2017 рік ОСОБА_4 в розмірі 270000 грн на придбання земельної ділянки площею 9,3487 га кадастровий номер 4821155000:22:000:0075; копії платіжних інструкцій про безготівковий переказ коштів від фермерського господарства «Альянс» ОСОБА_4 в сумі 241650 грн та копію договору оренди земельної ділянки від 29 листопада 2021 року відповідно до якого ОСОБА_4 передала в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах території Березнегуватської селищної ради площею 9,3487 га кадастровий номер 482155000:22:000:0075 ( т.1 а.с.46-49,54-56).).
Натомість аналізуючи докази надані сторонами по справі суд доходить наступного. 
З копії договору купівлі - продажу земельної ділянки від 29 листопада 2021 року слідує, що купівлю - продаж земельної ділянки здійснено за ціною 240450 грн. У п.4.6 Договору вказано, що покупець повідомляє проте, що вона одружена, перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , договір посвідчується за його згодою, згідно його заяви, справжність підпису на якій засвідчено Березнегуватською державною нотаріальною контрою Миколаївської області 29 листопада 2021 року за реєстровим номером №896. Також за п.6.6 Договору нотаріусом сторонам було роз`яснено зокрема положення ст.ст. 57,59,65 Сімейного кодексу України щодо розпорядження майном, яке знаходиться в особистій або спільній сумісній власності подружжя. Натомість цей договір не містить будь – яких застережень щодо статусу земельної ділянки як особистого майна, придбаного за особисті кошти (дивіденди) ОСОБА_4 та виключно для потреб фермерського господарства. Лише сама послідовність прийняття фермерським господарством «Альянс» рішення про виплату дивідендів ОСОБА_4 , за 2017 рік, та укладення угод (договору купівлі – продажу земельної ділянки та договору оренди земельної ділянки) в один день 29 листопада 2021 року, не є достатніми доказами придбання спірної земельної ділянки за особисті кошти ОСОБА_4 . Крім цього, за відомостями про застраховану особу, у 2021 році відповідачка не отримувала будь – якого доходу, у тому числі і дивідендів від фермерського господарства «Альянс», а єдиним джерелом її доходу були виплати отримані від Управління соціального захисту населення Баштанської районної державної адміністрації та Управління соціального захисту населення Березнегуватської райдержадміністрації (т.2 а.с.8-9). Відповідно до принципу презумпції спільності права власності подружжя – всі кошти, які існують в сім`ї на час шлюбу за відсутності належних і допустимих доказів того, що вони належать одному з подружжя на праві особистої приватної власності – є спільними сумісними коштами подружжя, а майно яке придбане за рахунок таких коштів є спільною сумісною власністю подружжя. З огляду на зазначене вище суд доходить висновку, що відповідачкою не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на спірну земельну ділянку, яка набута сторонами у період шлюбу, а тому земельна ділянка площею 9.3487 га кадастровий номер 482155000:22:000:0075, є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки її придбано під час перебування сторін у шлюбі і за згодою іншого з подружжя. Отже спірне нерухоме майно, вартість якого відповідно до даних довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості станом на 19.11.2025 року становить 226548,88 грн (т.1 а.с.29), також підлягає поділу, у спосіб запропонований позивачем шляхом стягнення на його користь грошової компенсації вартості відповідної частини земельної ділянки, оскільки відповідачка не висловила жодних заперечень щодо такого порядку поділу та не посилалась на те, що такий спосіб становитиме для неї непосильний фінансовий тягар. 
Щодо позовних вимог позивача про визнання за ним права власності на частину частки, ОСОБА_4 еквівалентну 80 грн в статутному капіталі фермерського господарства «Альянс», суд доходить наступного. 
Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців фермерське господарство «Альянс» засновано у 1994 році, його засновником і власником та відповідно головою фермерського господарства є ОСОБА_6 . Станом на дату реєстрації фермерського господарства його складений капітал становив 4000 грн. 
Відповідно до Закону України «Про фермерське господарство» №973-IV від 19.06.2003 року (із змінами) - фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім`ї (ч.2 ст.1 Закону). 
За ч.ч.1,2 статті 3 Закону членами фермерського господарства можуть бути подружжя, їх батьки, діти, які досягли 14-річного віку, інші члени сім`ї, родичі, які об`єдналися для спільного ведення фермерського господарства, визнають і дотримуються положень установчого документа фермерського господарства. Членами фермерського господарства не можуть бути особи, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом).
При створенні фермерського господарства одним із членів сім`ї інші члени сім`ї, а також родичі можуть стати членами цього фермерського господарства після внесення змін до його установчого документа.
Відповідно до п.3.1 Статуту фермерського господарства «Альянс» головою фермерського господарства є засновник і власник. Після досягнення 14 річного віку членами фермерського господарства можуть стати діти засновника, які виявляють бажання брати участь у здійсненні цілей господарства.
З копії протоколу № 1 зборів членів фермерського господарства «Альянс» від 17 січня 2011 року відповідачку, яка на той момент досягла 14 річного віку, було включено в члени фермерського господарства, у зв`язку з чим статут фермерського господарства було затверджено та зареєстровано у новій редакції (а.с.66). За п.1.5 статуту фермерського господарства «Альянс» в редакції від 17 січня 2011 року, членами фермерського господарства були: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_5 . 
За п.п.4.1, 4.2 Статуту – у власності фермерського господарства можуть бути земля, житлові будинки, засоби виробництва, вироблена продукція і доходи від її реалізації, транспортні засоби, кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення. Майно фермерського господарства належить його членам на праві сумісної власності, якщо інше не передбачено угодою між ними. Майнові внески голови та членів фермерського господарства визначаються у такому розмірі: ОСОБА_6 – 79% що еквівалентно 3160 грн, всі інші члени фермерського господарства ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_5 по 3% що еквівалентно 120 грн. Не допускається передача частки третім особам, які не є родичами або членами сім`ї ( п.4.4 Статуту). 
З копії протоколу загальних зборів засновників фермерського господарства «Альянс» № 3 від 05 березня 2021 року слідує, що було вирішено припинити членство у фермерському господарстві «Альянс» громадян ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , у зв`язку з їх смертю, внести зміни до статуту, у зв`язку зі зміною прізвища члена господарства зі « ОСОБА_15 » на ОСОБА_16 , та розподілити статутний капітал між засновником та членами фермерського господарства що залишились наступним чином : ОСОБА_6 80% що в грошовому еквіваленті становить 3200 грн, члени господарства ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_4 по 4% що в грошовому еквіваленті становить 160 грн . У зв`язку з чим, уповноважити голову фермерського господарства підписати Статут у новій редакції та провести необхідні реєстраційні зміни ( т.1 а.с.69-70).
Відповідно до положень статуту фермерського господарства «Альянс» в редакції від 05 березня 2021 року його членами залишились: засновник ОСОБА_6 та ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_4 .
Відповідно до п.3.8 Статуту новий член фермерського господарства може бути прийнятий до його складу за рішенням загальних зборів господарства за умови внесення вкладу до статутного фонду, а також у разі відступлення частки (її частини) члена господарства у статутному фонді, в порядку встановленому статутом. На момент державної реєстрації статутний капітал сформований у повному обсязі та становить 4000 грн (п.п.6.1, 6.2 Статуту). Загальні збори засновників можуть прийняти рішення про зміну (збільшення, зменшення) статутного капіталу. Збільшення статутного капіталу допускається після внесення усіма його засновниками (учасниками) вкладів у статутний капітал в повному обсязі. Збільшення статутного капіталу може здійснюватися за рахунок майна фермерського господарства, додаткових вкладів до статутного капіталу засновників та (або) за рахунок вкладів у статутний фонд громадян, що приймаються до складу членів фермерського господарства як нових членів. 
За пунктом 1 частини 1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу.
Судом встановлено, що фермерське господарство «Альянс» було створено у 1994 році, частка у складеному капіталі господарства у розмірі 3% що еквівалентно 120 грн була набута відповідачкою у 2011 році, тобто до реєстрації шлюбу з позивачем. При цьому зміна частки відповідача, у березні 2021 року під час перебування у шлюбі з позивачем, з 3% до 4% що еквівалентно 160 грн, відбувалась не внаслідок збільшення її внеску до статутного капіталу, а внаслідок перерозподілу часток інших членів фермерського господарства, які вибули у зв`язку зі смертю. Доказами наданими відповідачем доводиться, що статутний капітал фермерського господарства «Альянс» з моменту державної реєстрації (з 1994 року) по теперішній час є незмінним та становить 4000 грн, за вказаний період загальними зборами господарства не приймались рішення про включення до його складу нових учасників, як і про збільшення статутного капіталу або збільшення внесків або часток його учасників. За такого частка відповідачки у статутному капіталі фермерського господарства «Альянс», яка набута нею до шлюбу з позивачем, не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Лише сама обставина перебування позивача в шлюбі з відповідачкою яка на час реєстрації шлюбу вже була членом фермерського господарства, як і трансформація її частки внаслідок внутрішніх корпоративних відносин під час перебування сторін у шлюбі, не може бути підставою для виникнення у позивача права на таку частку у складеному капіталі фермерського господарства «Альянс». 
Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на частину частки ОСОБА_3 в статутному капіталі ТОВ «Сан – Енерго – Трейд» суд доходить наступного. 
Відповідно до копії витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань ТОВ «Сан –Енерго-Трейд» було створено 28.10.2019 року, його статутний капітал становить 300000 грн, а засновниками є: приватне підприємство «Маріана» зі статутним внеском 270 000 грн, що складає 90% статутного капіталу та відповідач по справі ОСОБА_3 зі статутним внеском 30000 грн, що складає 10% статутного капіталу ( т.1 а.с.28, 78-89).
З копії листа від 12 березня 2020 року слідує, що ПП «Маріана», яка є засновником ТОВ «Сан –Енерго –Трейд» повідомило відповідачку ОСОБА_4 про несплату нею внеску у розмірі 30000 грн до статутного фонду товариства та запропонувало безповоротну фінансову допомогу для сплати внеску за її заявою частково чи у повному обсязі (т.1 а.с.90). На підставі заяви ОСОБА_4 та наказу ПП «Маріана» від 19 березня 2020 року №19/03-2020 відповідачці, того ж дня, було видано 15000 грн безповоротної фінансової допомоги, що підтверджується копією видаткового касового ордеру (т.1 а.с.93). З копії заяви на переказ готівки №1EZС5021М убачається, що 19 березня 2019 року відповідач внесла до статутного капіталу ТОВ «Сан –Енерго- Трейд» частину внеску у розмірі 15000 грн (а.с.94). Інша частина внеску (половина) у розмірі 15000 грн, залишається несплаченою дотепер, що підтверджується копією довідки ТОВ «Сан –Енерго –Трейд» від 26.12.2025 року ( т.1 а.с.95). 
Відносини щодо майна господарського товариства регулюються нормами ЦК України, Господарським кодексом України, Законом України «Про господарські товариства», Законом України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю».
За змістом статті 113 ЦК України та статті 1 Закону України «Про господарські товариства» товариство з обмеженою відповідальністю належить до господарських товариств. Господарські товариства можуть набувати майнових та особистих немайнових прав.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про господарські товариства» товариство є власником, у тому числі майна, переданого йому учасниками у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу.
Вкладом до статутного (складеного) капіталу господарського товариства можуть бути гроші, цінні папери, інші речі або майнові чи інші відчужувані права, що мають грошову оцінку, якщо інше не встановлено законом.
Частиною першою статті 53 Закону України «Про господарські товариства» встановлено, що учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право продати чи іншим чином відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі одному або кільком учасникам цього товариства.
У першій частині статті 21 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» визначено, що учасник товариства має право відчужити свою частку (частину частки) у статутному капіталі товариства оплатно або безоплатно іншим учасникам товариства або третім особам.
При цьому, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 10.04.2024 по справі № 760/20948/16-ц, у разі внесення одним із подружжя як вкладу у статутний капітал товариства з обмеженою відповідальністю коштів, які є спільною сумісною власністю, вказане товариство стає їх власником. Натомість особа, яка внесла вклад у статутний капітал товариства набуває право на частку учасника цього товариства. Інший з подружжя, який був співвласником коштів, внесених у статутний капітал товариства з метою захисту свого права при поділі їх спільного сумісного майна набуває право вимагати виплати половини вартості частки члена подружжя у статутному капіталі. Суд виходить з презумпції про те, що вартість частки у статутному капіталі відповідає розміру внеску, якщо тільки сторона, яка стверджує про зміну цієї вартості на час розгляду справи, не доведе, що вартість частки змінилась (зросла або внаслідок звичайної діяльності товариства зменшилась).
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 травня 2026 року по справі №759/8676/19 (провадження№61-15318св24) зазначав, що належним способом захисту у спорах щодо поділу між подружжям частки у ТОВ є звернення до відповідача з позовом не про визнання права власності на частку в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю, а з позовом про виплату половини вартості частки, що належить другому з подружжя у статутному капіталі товариства. Однак позивач не заявляв вимог про виплату половини вартості частки, що належить відповідачці у статутному капіталі ТОВ «Сан –Енерго-Трейд».
Суд доходить висновку, що у вказаній справі позивач не довів, що частка у статутному капіталі ТОВ «Сан-Енерго-Трейд», що належить ОСОБА_3 є об`єктом спільної сумісної власності, оскільки доказами наданими відповідачем підтверджується, що кошти які були внесені нею як частина вкладу у статутний капітал є безповоротною фінансовою допомогою наданою іншим засновником товариства, а не спільними коштами подружжя. За такого відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог у цій частині. 
Щодо позовних вимог позивача про визнання спільною сумісною власністю подружжя його частки в статутному капіталі фермерського господарства «Великий ліс», яка становить 100% статутного капіталу, суд доходить наступного. 
Відповідно до висновків викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року в справі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)) спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності, такі висновки викладені зокрема у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).
Відповідно до висновку викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20)) при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна.
З огляду на зазначене суд доходить висновку, що вимога про визнання частки позивача у статутному капіталі фермерського господарства «Великий ліс» спільною сумісною власністю подружжя не є вимогою, яка забезпечує ефективний захист прав у справах про поділ майна подружжя, а лише підставою для вирішення такої справи. Метою сторін є поділ спільного сумісного майна, набутого за час шлюбу. Тому позовна вимога про визнання частки у статному капіталі фермерського господарства спільною сумісною власністю подружжя не є належним способом захисту прав сторін на такий поділ.
Відповідно до положень ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.
Керуючись ст.ст.10, 13, 258, 263-265,268 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Позовну заяву  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, фермерського господарства «Альянс», товариства з обмеженою відповідальністю «Сан –Енерго –Трейд» про поділ майна подружжя – задовольнити частково.
В порядку поділу спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 : визнати за ОСОБА_1 право власності на частину земельної ділянки площею 0.0689 кадастровий номер 4821155100:01:018:0065, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , як на частку у спільній сумісній власності подружжя.
Стягнути з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) грошову компенсацію частини вартості земельної ділянки площею 9.3487 га кадастровий номер 4821155000:22:000:0075 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у розмірі 113274 (сто тринадцять тисяч двісті сімдесят чотири) грн 44 коп. З дня сплати ОСОБА_5 . ОСОБА_1 грошової компенсації припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку, кадастровий номер 4821155000:22:000:0075.
В іншій частині позовних вимог – відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 5770 (п`ять тисяч сімсот сімдесят ) грн судового збору.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення повного тексту рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 – адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_2 .

Представник позивача - адвокат Боднарчук Андрій Михайлович адреса місцезнаходження: індекс 76018, вул. Грюнвальдська, буд15/33 м.Івано – Франківськ Івано –Франківська область, РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_5 - адреса реєстрації місця проживання: індекс: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Представник відповідача – адвокат Рознін Володимир Андрійович: адреса здійснення адвокатської діяльності: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору:

Фермерське господарство «Альянс»: адреса місцезнаходження, індекс 56203, вул. Кузьменка, буд. № 159 с-ще Березнегувате Баштанський район Миколаївська область, ЄДРПОУ 20888140;

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сан – Енерго –Трейд» адреса місцезнаходження: індекс 56203, вул. Кузьменка, буд. № 159 с-ще Березнегувате Баштанський район Миколаївська область, ЄДРПОУ 43313359.

Суддя С. Ф. Орлова

Повне рішення суду складене 17 червня 2026 року.