Справа № 703/2678/26
2/703/2058/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 липня 2026 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого - судді Овсієнка І.В.,
розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
установив:
28.04.2026 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом про стягнення із ОСОБА_1 кредитної заборгованості в загальному розмірі 20761,00 грн, а також судових витрат.
В обґрунтування позовних вимог вказує, що 23.02.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №6365259541, право вимоги за яким відповідно до договору про відступлення права вимоги від 07.10.2016 №ТАСЦФР-10-2016 до АТ «Таскомбанк», а надалі передане до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на підставі договору факторингу №НІ/11/7-Ф від 02.12.2022.
Позивач набув право грошової вимоги до відповідача за договором позики №6365259541 від 23.02.2021 в сумі 20761,00 грн, з яких заборгованість за основною сумою боргу – 9887,64 грн, заборгованість за процентами 1,12 грн, заборгованість по комісії 10872,24 грн.
Всупереч умовам укладеного договору, відповідач не виконав свої зобов`язання. Після відступлення права грошової вимоги, відповідач не здійснив погашення заборгованості ні на рахунки ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», ні попереднім кредиторам.
З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося додаткових нарахувань.
Посилаючись на вказані обставини та те, що на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язань і заборгованість не погашає, що є порушенням законних прав ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», який набув права вимоги, позивач звернувся до суду та просить стягнути з відповідача заборгованість в загальному розмірі 20761,00 грн, а також понесені позивачем судові витрати.
Ухвалою суду від 05.05.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено учасникам справи строк для подання письмових заяв по суті справи.
Копію ухвали про відкриття провадження в справі разом із копією позовної заяви та додатками надіслано відповідачеві на зареєстровану адресу місця проживання, вказане відправлення повернуте без вручення, що підтверджується рекомендованим повідомленням. 
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, пов`язаної із належним здійсненням правосуддя, зокрема сформульованої в справі «Сидоренко проти України» (Sydorenko v. Ukraine (dec.), №73193/12, 18 February 2021), загальна концепція справедливого судового розгляду та фундаментальний принцип змагальності провадження вимагають належного вручення судових документів стороні, однак стаття 6 Конвенції не заходить так далеко, що зобов`язує національні органи влади забезпечити ідеально функціонуючу поштову систему. Органи влади несуть відповідальність лише за ненадсилання заявнику відповідних документів. Той факт, що заявниця не отримала кореспонденцію, надіслану їй Вищим спеціалізованим судом, сам по собі не є достатнім для того, щоб закласти аргументовану основу для заяви про те, що права заявниці за статтею 6 § 1 Конвенції були порушені.
Крім того, Верховний Суд неодноразово зазначав, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі №913/879/17, від 21.05.2020 року у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 року у справі №24/260-23/52-б).
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України не надходило.
Відповідач у встановлений судом строк відзиву до суду не подав, будь-яких клопотань чи заяв про неможливість подання відзиву у встановлений судом строк від відповідача не надходило.
Частиною 8 статті 178 ЦПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
За відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішив розглянути справу за наявними матеріалами справи. Водночас, суд враховує, що з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного.
За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою їх забезпечення.
Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.
Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів.
Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно положень статей 3, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками.
Згідно ч. 1 ст. 1047 ЦК України, у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми.
Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Кредитний договір є різновидом договору позички, тому до правовідносин, що виникають на його основі, застосовуються ті ж правила, що діють для договорів позички.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
23.02.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №6365259541, відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язується передати позичальнику грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути таку ж суму грошових коштів та сплатити проценти від суми позики. Тип кредиту – кредит, сума кредиту 10098,00 грн, строк кредитування 48 місяців. 
У п. 1.4 договору міститься доручення позичальника кредитодавцю про перерахування коштів із зазначенням їх суми та отримувачів.
Решта умов договору викладені в паспорті кредиту та умовах отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», що розміщені на сайті товариства в редакції від 04.05.2020.
Договір укладений сторонами шляхом підписання паперового примірника договору, що вбачається із його копії.
23.02.2021 ОСОБА_1 підписаний паспорт споживчого кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР», що містить всі істотні умови кредитування. Спосіб надання кредиту – безготівкове зарахування коштів на рахунок позичальника. Загальні витрати за кредитом складають 29644,55 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту 39182,55 грн, реальна річна процентна ставка 148,88%. Процента ставка фіксована, 10% при наданні кредиту та 6% щомісячно, повернення кредиту здійснюється щомісячними платежами згідно із графіком платежів, за період із 23.02.2021 до 21.02.2025.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-1383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
У зв`язку із викладеним суд приходить до висновку, що між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 23.02.2021 у простій письмовій формі укладений кредитний договір №6365259541.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За частиною першою статті 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Відповідно до частини першої статті 517 Цивільного кодексу України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Таким чином, у Цивільному кодексі України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається.
Відповідно до статті 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Згідно зі статтею 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
07.10.2016 між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «Таскомбанк» укладений договір про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016. 
Відповідно до п. 2.1 договору первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору права вимоги до позичальників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них, сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти в сумі, що дорівнює ціні договору в передбаченому ним порядку. 
Відповідно до п. 3.4 договору, перехід до нового кредитора права вимоги відбувається з моменту підписання сторонами реєстру прав вимоги та зарахування коштів у сумі, що відповідає ціні договору на рахунок первісного кредитора, після чого новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
02.12.2022 між АТ «Таскомбанк» як клієнтом та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» як фактором укладений договір факторингу №НІ/11/7-Ф. 
Відповідно до п. 1.1 договору фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги.
Відповідно до п. 2.3 договору, перехід від клієнта до фактора права вимоги відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі реєстру прав вимоги, але не рініше здійснення оплати фактором, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписані сторонами акти прийому-передачі реєстру прав вимоги підтверджують факт переходу від клієнта до фактора відповідних прав вимоги.
02.12.2022 сторонами договору факторингу від 02.12.2022 №НІ/11/7-Ф підписаний акт прийому-передачі реєстру прав вимоги.
Відповідно до витягу із реєстру прав вимоги від 02.12.2022 за договором факторингу №НІ/11/7-Ф від 02.12.2022, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошових вимог до ОСОБА_1 з сумою заборгованості за тілом кредиту 9887,64 грн, заборгованості за процентами 1,12 грн, заборгованість із комісії 10872,24 грн, всього 20761,00 грн.
На підтвердження придбання права грошової вимоги до ОСОБА_1 , надано копію платіжного доручення від 02.12.2022 №19084 про перерахунок від ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь АТ «Таскомбанк» грошових коштів на підставі договору факторингу №НІ/11/7-Ф від 02.12.2022.
На підтвердження фактів отримання та користування кредитними коштами, а також наявності заборгованості, позивачем надано копію виписки за договором №6365259541 з ОСОБА_1 за період з 23.02.2021 до 05.12.2022.
Верховний Суд у постанові від 25.05.2021 року у справі №554/4300/16-ц дійшов правового висновку, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Отже надана банком виписка за картковим рахунком позичальника у сукупності з іншими зібраними у справі доказами, підтверджують обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у детальному розрахунку.
Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у постанові від 17.12.2021 в справі №278/2177/15-ц: виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.
З виписки вбачається, що відповідач за вказаний період отримала та користувалася сумою кредиту та вносила платежі на виконання власних зобов`язань.
Доказів погашення відповідачем ОСОБА_1 заборгованості в повному обсязі матеріали справи не містять.
Як вбачається із розрахунку заборгованості, складеного АТ «Таскомбанк», кредит виданий ОСОБА_1 на суму 10098,00 грн, річні проценти нараховані за період із 24.02.2021 до 05.12.2022 за процентною ставкою 0,01%, на суму 210,36 грн, що 14.04.2021 погашені.
Щомісячні проценти нараховані за період із 24.02.2021 до 05.12.2022 в сумі 11511,72 грн, з яких сплачено 639,48 грн. 
Вказані нарахування не суперечать умовам укладеного договору та вимогам законодавства про захист прав споживачів, відтак позовні вимоги в частині стягнення із боржника суми основного боргу та процентів за кредитом належить задовольнити. 
Щодо позовної вимоги про сплату комісійної винагороди, судом виснувано наступне.
З позовної заяви та розрахунку заборгованості судом встановлено нарахування відповідачеві заборгованості за комісією в розмірі 10872,24 грн. 
Разом із цим, у кредитному договорі №6365259541 від 23.02.2021 не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу, та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту.
Вбачається, що сума заборгованості за комісією відповідає сумі боргу за щомісячними процентами, складає по 605,88 грн в складі кожного щомісячного платежу, відтак перевищує суму кредиту. 
Матеріали справи не містять доказів, що споживач користувалася будь-якими іншими платними послугами кредитодавця, окрім процентів за користування кредитом, що нараховуються відповідно до ст. 1048 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Отже, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19.
Умовами кредитного договору фактично встановлено сплату комісії, не зазначивши за які саме послуги ця комісія сплачується позичальником. Жодних доказів вчинення будь-яких дій, за які позикодавцем нараховувалася комісія, позивачем не надано.
Таким чином судом не вбачається правових підстав для задоволення вимог в частині стягнення заборгованості по комісії у розмірі 10872,24 грн.
Отже позов належить задовольнити частково.
За правилами ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відтак судовий збір, сплачений позивачем при звернені до суду відповідно до платіжної інструкції від 13.03.2026 №153096 в сумі 3328,00 грн, слід стягнути із відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Доказів, що підтверджують інші витрати позивача, пов`язані із розглядом справи, матеріали не містять.
На підставі викладеного та керуючись ст. 526, 527, 530, 1049, 1054, 1082 ЦК України, ст. 264, 265, 280, 282 ЦПК України, суд,
вирішив:
Позов задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договором позики №6365259541 від 23.02.2021 в сумі 9888,76 грн, що включає 9887,64 грн заборгованості за сумою кредиту, 1,12 грн заборгованості за процентами, а також 1585,13 грн судового збору, всього 11473 (одинадцять тисяч чотириста сімдесят три) грн 89 коп.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», місцезнаходження: 01032, м. Бровари Київської області, вул. Лісова, 2, код ЄДРПОУ 35625014.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 . 

Повне судове рішення складене 06.07.2026. 

Суддя        І.В. Овсієнко