ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 червня 2026 року	справа № 380/3159/26	

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Желік О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНС-БУД» до Львівської митниці про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови, -
в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНС-БУД» (далі – позивач, ТзОВ «ІНС-БУД») звернулося до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Львівської митниці (далі – відповідач), у якій просить визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 02.09.2025 № UA209000/2025/900507/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209170/2025/064268, прийняті Львівською митницею.
В обґрунтування позову зазначив, що з метою митного оформлення ввезеного на підставі Договору купівлі-продажу № 1 від 01.05.2025 товару подав митному органу митну декларацію № 25UA209170075135U8, у якій митну вартість товару визначено за основним методом – за ціною договору (контракту). На підтвердження заявленої митної вартості декларант подав повний пакет документів, передбачений частиною другою статті 53 МК України, які не містять розбіжностей, що впливають на правильність визначення митної вартості, ознак підробки та містять усі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості та ціни, фактично сплаченої за товар. Вважає, що митний орган не навів обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих відомостей, не зазначив, які саме складові митної вартості є непідтвердженими, а наведені у спірному рішенні зауваження мають формальний характер і не можуть бути підставою для коригування митної вартості та застосування резервного методу. З огляду на наведене просив позов задовольнити.
Ухвалою судді від 02.03.2026 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Ухвалою суду від 05.06.2026 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін.
На адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечив. Вказав, що за результатами опрацювання поданих до митного оформлення документів встановлено, що вони не містять усіх відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена за товар, а також усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості. Зокрема відповідач послався на такі обставини: у наданому до митного оформлення інвойсі на оплату транспортно-експедиційних послуг № FV/25/08/00508 від 19.08.2025 граничним терміном оплати зазначено 19.08.2025, проте банківські платіжні документи на підтвердження оплати цих послуг не надано, що унеможливлює перевірку числових значень складових митної вартості; надані декларантом платіжні інструкції в іноземній валюті № 16.9 від 07.08.2025, № 16.2 та № 16.10 не можуть бути взяті до уваги, оскільки не містять обов`язкових реквізитів, визначених Положенням про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 № 216, зокрема підпису відповідальної особи платника; інвойс № WBINS25001/2/3 від 24.06.2025 підписаний лише стороною продавця і не містить підпису та печатки покупця, у зв`язку з чим не вважається таким, що узгоджує істотні умови поставки; відповідно до пункту 1.1.3 Договору інвойси складаються на підставі замовлень, проте жодного замовлення до митного оформлення не надано; відповідно до пункту 2.1.1 договору на транспортно-експедиційні послуги № 07/171123 від 17.11.2023 передбачено виписку замовником заявки, яка до митного оформлення не надавалась; експортна декларація № 425820250000757606 від 22.06.2025 не може бути взята до уваги як документ, що підтверджує факт експорту, через відсутність у ній дати експорту, а у графах «торговельна країна» та «країна кінцевого призначення» зазначено Poland (Польща), що суперечить умовам зовнішньоекономічної операції. З огляду на викладене відповідач вважає, що декларантом не підтверджено документально складові митної вартості, а тому митну вартість правомірно скориговано із застосуванням резервного методу. Просив у задоволенні позову відмовити.
У додаткових поясненнях позивач підтримав заявлені вимоги та додатково зазначив, що до митного оформлення подано банківські платіжні документи (платіжні інструкції в іноземній валюті № 16.2 від 13.05.2025 та № 16.9 від 07.08.2025) на загальну суму 44 310,80 дол. США, які у графі призначення платежу містять посилання на Договір № 1 від 01.05.2025 та проформу-інвойс № WBINS25001 від 09.05.2025, містять усі передбачені законодавством реквізити, печатку банку-виконавця операції та відомості про підписання документа платником з використанням електронного підпису. Транспортні витрати підтверджені сукупністю поданих документів, а копія митної декларації країни відправлення в розумінні частини другої статті 53 МК України не належить до документів, які підтверджують митну вартість товарів.
Суд дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази та встановив такі обставини справи.
Між «QINGDAO MAOSHUN INDUSTRIAL CO.,LTD» (продавець) та ТзОВ «ІНС-БУД» (покупець) укладено Договір купівлі-продажу № 1 від 01.05.2025 (далі – Договір), за умовами якого продавець зобов`язується передати у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти у власність від продавця на умовах FOB Qingdao, CHINA або інший морський порт, що вказаний у проформі-інвойсі за домовленістю Сторін (згідно з Правилами Інкотермс у редакції 2010 року), товари відповідно до специфікацій чи проформ-інвойсів, які є невід`ємними додатками до цього Договору.
На підставі зазначеного Договору позивач придбав партію товару – частини для несамохідних транспортних засобів (рами для будівельних/садових тачок), камери та шини з камерою для коліс несамохідних садових тачок, виробництва Китайської Народної Республіки. Загальна фактурна вартість товару згідно з проформою-інвойсом № WBINS25001 від 09.05.2025 та комерційним інвойсом № WBINS25001/2/3 від 24.06.2025 становить 44310,80 дол. США.
З метою митного оформлення товару уповноважена особа декларанта подала Львівській митниці митну декларацію № 25UA209170075135U8, у якій митну вартість товару визначено за основним методом – за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються. На підтвердження заявленої митної вартості декларантом подано, зокрема: Договір № 1 від 01.05.2025; проформу-інвойс № WBINS25001 від 09.05.2025; комерційний інвойс № WBINS25001/2/3 від 24.06.2025; пакувальний лист; коносамент MAEU255348259 від 25.06.2025; накладну УМВС № 00001075; автотранспортні накладні (CMR) № 0551, № 1750, № 8868; сертифікат про походження товару № 25C525120083/00017; копію митної декларації країни відправлення; договір на транспортно-експедиційне обслуговування № 07/171123 від 17.11.2023; контракт № 2/010922 від 01.09.2022; довідки про транспортні витрати; рахунок-фактуру на транспортно-експедиційні послуги № FV/25/08/00508 від 19.08.2025; дебет-ноту № GS125062124 від 24.06.2025; платіжні інструкції в іноземній валюті № 16.2 від 13.05.2025, № 16.9 від 07.08.2025 та № 16.10 від 07.08.2025.
За наслідками опрацювання поданих документів Львівська митниця надіслала декларанту повідомлення про необхідність подання додаткових документів для підтвердження митної вартості, на яке декларант додатково надав проформу та платіжні документи, повідомивши, що інших документів надати не може, та просив прийняти рішення згідно з поданими документами.
02.09.2025 Львівською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2025/900507/2, яким митну вартість товарів визначено за резервним методом (метод 2ґ, стаття 64 МК України). Джерелами інформації для коригування слугували митна вартість товару 1 «колеса до тачок» за МД № UA408020/2025/29942 від 18.08.2025 (1,58 дол. США/кг), товару 2 «камери» за МД № UA408020/2025/28303 від 31.07.2025 (2,05 дол. США/кг) та товару 3 «колеса до тачок» за МД № UA209170/2025/66600 від 04.08.2025 (2,82 дол. США/кг). Сума донарахованих митних платежів за оскаржуваним рішенням становить 127757,66 грн.
Також відповідач прийняв картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209170/2025/064268.
Позивач, не погоджуючись із вказаними рішенням про коригування митної вартості товарів та карткою відмови, вважаючи їх протиправними, звернувся до суду з цим позовом про їх скасування.
При вирішенні спору по суті суд керується таким.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 49 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI (далі – МК України) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно із частиною другою статті 51 МК України митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 вказаного Кодексу.
За правилами частини першої статті 53 МК України у випадках, передбачених вказаним Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначається частиною другою статті 53 МК України, а саме: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 вказаного Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, – банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності – інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, – страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно до вимог частини третьої статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій вказаної статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи відповідно до переліку, наведеного у цій нормі.
Згідно з частинами першою, другою статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом – за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування зазначеного методу, визначених у частині першій статті 58 вказаного Кодексу.
У частині шостій статті 54 МК України визначено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі у разі неподання декларантом документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій – четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний – за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм зазначеного Кодексу.
Згідно з частиною другою статті 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірно та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Як встановив суд, уповноважена особа декларанта для здійснення митного оформлення подала до відповідача документи, передбачені частиною другою статті 53 МК України, на підтвердження заявленої за основним методом митної вартості, а на вимогу митного органу додатково надала проформу-інвойс та платіжні документи.
Щодо наявності у відповідача правових підстав для витребування додаткових документів суд зазначає, що витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації. Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника. Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постанові від 11.04.2022 у справі № 1.380.2019.006980 та у постанові від 24.11.2021 у справі № 520/11059/2020.
Щодо доводів відповідача про ненадання банківських платіжних документів на оплату транспортно-експедиційних послуг та умов оплати товару, суд зазначає таке.
Відповідач в оскаржуваному рішенні вказав, що у наданому до митного оформлення рахунку-фактурі на оплату транспортно-експедиційних послуг № FV/25/08/00508 від 19.08.2025 граничним терміном оплати зазначено 19.08.2025, проте банківські платіжні документи на підтвердження оплати цих послуг не надано, що, на думку митного органу, унеможливлює перевірку числових значень складових митної вартості.
Суд зазначає, що за приписами частини другої статті 53 МК України банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, надаються лише у випадку, якщо рахунок сплачено. Сама по собі несплата виставленого рахунку на момент митного оформлення не свідчить про непідтвердження складових митної вартості за умови, що їх числові значення підтверджуються іншими поданими документами.
Верховний Суд у постанові від 17.04.2018 у справі № 815/329/17 сформулював правовий висновок, відповідно до якого фактична оплата за поставлений товар, як і спосіб здійснення такої оплати (готівковий, безготівковий), так і часові рамки оплати (передоплата, післяплата, відстрочка) не впливають на ціну (розмір оплати) товару, що передбачена контрактом. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.03.2023 у справі № 420/18880/21. У постанові від 11.06.2019 у справі № 813/1755/17 Верховний Суд також зазначив, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару, тоді як умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються, а відтак суперечності між відомостями про умови оплати не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.
При цьому вартість транспортно-експедиційних послуг, понесених позивачем, підтверджується сукупністю поданих документів, зокрема рахунком-фактурою № FV/25/08/00508 від 19.08.2025, дебет-нотою № GS125062124 від 24.06.2025 та довідками про транспортні витрати, які містять відомості щодо складу та розміру таких витрат і дають можливість перевірити їх числове значення. У постанові від 31.05.2019 у справі № 804/16553/14 Верховний Суд зазначив, що якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким(-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами; МК України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів.
Щодо платіжних інструкцій в іноземній валюті та їх реквізитів відповідач вказав, що подані декларантом платіжні інструкції в іноземній валюті № 16.9 від 07.08.2025, № 16.2 та № 16.10 не можуть бути взяті до уваги, оскільки не містять обов`язкових реквізитів, визначених Положенням № 216, зокрема підпису відповідальної особи платника.
Суд цей довід відхиляє з огляду на таке. 
З матеріалів справи слідує, що до митного оформлення подано банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, а саме платіжні інструкції в іноземній валюті № 16.2 від 13.05.2025 та № 16.9 від 07.08.2025 на загальну суму 44 310,80 дол. США, що відповідає фактурній вартості товару за комерційними документами. У графі призначення платежу цих документів містяться посилання на зовнішньоекономічний Договір № 1 від 01.05.2025 та проформу-інвойс № WBINS25001 від 09.05.2025, що дає змогу ідентифікувати платіж з оцінюваним товаром.
Відповідно до частини другої статті 40 Закону України «Про платіжні послуги» платіжна інструкція має містити інформацію, що дає змогу надавачу платіжних послуг ідентифікувати особу платника та отримувача за платіжною операцією, рахунки платника та отримувача, надавачів платіжних послуг платника та отримувача, суму платіжної операції та іншу інформацію (реквізити), необхідну для належного виконання платіжної операції. Подані до митного оформлення платіжні інструкції містять відмітки про їх виконання надавачем платіжних послуг (банком), із зазначенням дати та часу проведення операції, а також відомості про підписання документа платником із використанням електронного підпису. Таким чином, зазначені документи відповідають вимогам, передбаченим чинним законодавством для платіжної інструкції в іноземній валюті, та є належними доказами фактичного здійснення оплати вартості товару на користь контрагента.
Суд також враховує, що за усталеною практикою Верховного Суду формальні недоліки оформлення платіжних документів, які не впливають на можливість ідентифікації платежу з оцінюваним товаром та не спростовують задекларованих числових значень, не можуть бути самостійною підставою для висновку про непідтвердження митної вартості та для застосування другорядного методу її визначення.
Щодо відсутності підпису покупця на інвойсі та ненадання замовлень (заявок), суд враховує те, що відповідач послався на те, що інвойс № WBINS25001/2/3 від 24.06.2025 підписаний лише стороною продавця і не містить підпису та печатки покупця, а також на те, що відповідно до пункту 1.1.3 Договору інвойси складаються на підставі замовлень, а відповідно до пункту 2.1.1 договору на транспортно-експедиційні послуги № 07/171123 від 17.11.2023 передбачено виписку замовником заявки, які до митного оформлення не надано.
Суд зазначає, що рахунок-фактура (інвойс) є документом, який підтверджує митну вартість товару (пункт 3 частини другої статті 53 МК України), та містить відомості про найменування, кількість і вартість товару. Поданий декларантом комерційний інвойс № WBINS25001/2/3 від 24.06.2025 узгоджується з проформою-інвойсом № WBINS25001 від 09.05.2025, пакувальним листом, коносаментом, сертифікатом про походження товару та митною декларацією, а зазначена у ньому загальна вартість товару (44 310,80 дол. США) відповідає вартості, заявленій декларантом за основним методом. Жодних розбіжностей щодо ціни товару подані позивачем документи не містять.
Чинне законодавство не ставить дійсність інвойсу як документа, що підтверджує митну вартість, у залежність від наявності на ньому підпису покупця, а відсутність окремого замовлення (заявки), на яке посилається митний орган, за наявності інших документів, що дають змогу перевірити числові значення складових митної вартості, не може свідчити про непідтвердження ціни товару. Витребування таких документів без зазначення конкретних обставин, які вони повинні підтвердити, та без обґрунтування того, які саме складові митної вартості є непідтвердженими, не відповідає вимогам частини третьої статті 53 МК України.
В оскаржуваному рішенні відповідач вказав, що експортна декларація № 425820250000757606 від 22.06.2025 не може бути взята до уваги як документ, що підтверджує факт експорту, через відсутність у ній дати експорту, а у графах «торговельна країна» та «країна кінцевого призначення» зазначено Poland (Польща), що, на думку митного органу, суперечить умовам зовнішньоекономічної операції.
Суд звертає увагу, що частина друга статті 53 МК України містить вичерпний перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів. Відповідно до пункту 7 частини третьої статті 53 МК України копія митної декларації країни відправлення є додатковим документом, що подається (за наявності) декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів. При цьому в силу приписів частини третьої статті 53 МК України законодавцем надано право вимагати від декларанта додаткові документи лише в разі, якщо розбіжності містяться саме в документах, зазначених у частині другій цієї статті, тоді як декларація країни відправлення до переліку, наведеного в частині другій статті 53 МК України, не входить.
Митна декларація країни відправлення може підтверджувати лише проходження товару (вантажу) митного оформлення в країні відправлення, проте не може підтверджувати чи спростовувати числове значення заявленої митної вартості товару. Позивач не впливає на заповнення експортної декларації та подав її митному органу в тому вигляді, в якому отримав від відправника. Верховний Суд у постанові від 14.01.2020 у справі № 813/1350/14 вказав, що покупець не відповідає за заповнення експортної декларації країни відправлення. Будь-яка незначна різниця статистичної вартості товару в експортній декларації (у цьому випадку формальна розбіжність із зазначенням країни, до якої здійснювалось морське перевезення за умовами поставки) не може викликати обґрунтованих сумнівів у достовірності заявленої митної вартості, оскільки така розбіжність не стосується ціни товару, погодженої сторонами зовнішньоекономічного договору, та не спростовує її.
Суд також зазначає, що у разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом у рішенні про коригування орган доходів і зборів поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо, що передбачено пунктом 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598.
При цьому сама лише інформація з бази даних про митну декларацію, яка була взята митним органом за основу при коригуванні митної вартості товару, не може бути достатнім доказом ціни, за якою відповідну партію товару дійсно було імпортовано до України. Оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів не містить належного порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товарів, ціна яких взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом, а також не містить обґрунтування зіставності умов поставки та комерційних рівнів, що додатково свідчить про необґрунтованість оскаржуваного рішення. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 05.02.2019 у справі № 816/1199/15-а.
З урахуванням наведеного суд вважає, що позивач подав до митного органу повний пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості імпортованих товарів за основним методом, тоді як відповідач не підтвердив належними доказами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, ознак підробки або відсутність усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар. Правильність визначення позивачем митної вартості за основним методом відповідач не спростував, наявність належних підстав для коригування митної вартості та для застосування резервного методу її визначення не довів.
Зазначені відповідачем у рішенні про коригування митної вартості зауваження мають формальний характер, що у їх сукупності та окремо кожне не вказує на наявність підстав для коригування заявленої декларантом вартості товару.
Суд при розгляді справи враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04), згідно з якою у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.
Згідно з частинами першою та другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення; в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Зважаючи на викладені порушення, допущені митним органом при здійсненні коригування митної вартості товарів, суд дійшов висновку про невідповідність рішення про коригування митної вартості товарів від 02.09.2025 № UA209000/2025/900507/2 та картки відмови Львівської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209170/2025/064268 критеріям правомірності рішень суб`єктів владних повноважень, викладеним у частині другій статті 2 КАС України, а тому такі є протиправними та підлягають скасуванню.
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.
Відповідно до статті 139 КАС України понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
в и р і ш и в:

адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним і скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів № UA209000/2025/900507/2 від 02.09.2025.
Визнати протиправною та скасувати картку відмови Львівської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209170/2025/064268.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці (ЄДРПОУ 43971343) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНС-БУД» (ЄДРПОУ 43713178) судовий збір.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій, встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя  Желік О.М.