справа № 619/4427/25
провадження № 2/619/2007/26

Рішення
іменем України 

17 червня 2026 року, 
м. Дергачі,
Дергачівський районний суд Харківської області у складі: головуючого судді Нечипоренко І.М., за участю секретаря судового засідання Міщенко О.О., розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу № 619/4427/25, 
ім`я (найменування) сторін:
позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс»,
відповідачка:  ОСОБА_1 , 
вимоги позивача: про стягнення заборгованості,
представниця позивача: Жебко Т.М.,
представниця відповідачки: Скользнєва В.В.

Стислий виклад позиції позивача та заперечення відповідачки.
ТОВ «Цикл Фінанс» у системі «Електронний суд» звернулося до суду з позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №22036000073291 від 15.08.2018 у розмірі 49632,33 грн. У обґрунтування позову зазначено, що 15.08.2018 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 укладено зазначений кредитний договір, відповідно до умов якого кредит надається у формі кредитної лінії шляхом здійснення операцій за рахунок ліміту кредитної лінії за поточним рахунком клієнта, що відкритий в Банку. Операції використання ліміту кредитної лінії можуть здійснюватися з використанням електронного платіжного засобу (картка). Відповідач отримав кредитні кошти із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами. 15.12.2021 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл Фінанс» було укладено Договір факторингу №15/12/2021, відповідно до якого ТОВ «Цикл Фінанс» набуло право Нового кредитора до відповідачки за Кредитним договором. Заборгованість за Кредитним договором становить – 49632,33 грн, яка складається з: заборгованості по тілу кредиту – 36492,13 грн; простроченої заборгованості по відсоткам – 2384,37 грн; простроченої заборгованості по комісії – 9254,67 грн, збитків від інфляції – 1291.20 грн; 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України – 209,95 грн. Таким чином, у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань по поверненню кредитних коштів за Кредитним договором утворилась заборгованість в сумі 49632,33 грн.
Представницею відповідачки до суду надано відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що раніше суд уже відмовив у стягненні заборгованості за комісією за обслуговування кредиту в сумі 9254,67 грн, при цьому відповідачка регулярно вносила платежі для погашення кредитної заборгованості, однак кредитор зараховував їх як оплату комісії. На думку відповідачки, сплачені 6537,97 грн повинні бути зараховані в рахунок погашення основної суми боргу та процентів. Також представниця відповідачки вказала, що нарахування комісії за обслуговування кредиту є безпідставним, оскільки позивач не надав належних доказів щодо підстав її стягнення та фактичного надання відповідних послуг. У зв`язку з цим вона вважає, що заборгованість за комісією не підлягає стягненню, а сплачені на її погашення кошти мають бути перераховані на погашення тіла кредиту та процентів. Крім того, відповідачка заперечила проти розміру заявлених позивачем витрат на правничу допомогу, вважаючи їх завищеними з огляду на нескладний характер спору та типовість поданих процесуальних документів. Водночас вона просила стягнути на її користь витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000,00 грн, понесення яких підтверджується наданими документами.
Представницею позивача надано відповідь на відзив, у якому просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що твердження відповідачки про неправомірність комісії за кредитом є безпідставними, оскільки кредитним договором прямо передбачено обов`язок позичальника сплачувати проценти та комісію за обслуговування кредиту. Крім того, право кредитодавця встановлювати такі комісії передбачене Законом України «Про споживче кредитування». Також позивач вказав, що після укладення договору факторингу жодних нових комісій не нараховувалося. Щодо витрат на правничу допомогу позивач зазначив, що надав усі необхідні докази їх понесення, зокрема договір про надання правової допомоги, додаткову угоду, акт виконаних робіт, детальний опис послуг та підтвердження оплати, тому такі витрати підлягають стягненню. Стосовно витрат на правничу допомогу відповідача позивач вважає заявлену суму 10000,00 грн завищеною та неспівмірною зі складністю справи. На його думку, спір є нескладним, обсяг виконаної адвокатом роботи незначний, а тому заявлені витрати не відповідають критеріям розумності та підлягають зменшенню.
Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.
13.10.2025 по справі було ухвалено заочне рішення, яке відповідно до ухвали суду від 14.05.2026 скасовано, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи по суті будо призначено на 17.06.2026.
Представниця позивача у судове засідання не з`явилася, матеріали справи містять клопотання, у якому просить здійснити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує.
Представниця та відповідачка у судове засідання не з`явилися, надавши до суду заяву, у якій просять здійснити розгляд справи за їх відсутності. 
Частиною 3 статті 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.
15.08.2018 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 22036000073291, у відповідності до умов якого Банк надав грошові кошти (кредит) у розмірі 49600,00 грн у тимчасове платне користування на споживчі потреби, а відповідачка зобов`язалася повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, що передбачені договором зі строком кредитування 60 місяців, щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості 987,04 грн - 1,99% від суми кредиту, плата за програмою страхування 9600,00 грн. (а.с. 9).
Відповідно до виписки по особовому рахунку за період з 15.08.2018 по 14.12.2021 АТ «Банк Кредит Дніпро» відповідачка здійснювала користування кредитними коштами та часткове погашення кредитних коштів (а.с. 20-24, 28-51).
Частиною 1 статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Приписами ст. 610, 611 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 629 ЦК України).
Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.
15.12.2021 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл Фінанс» було укладено договір факторингу №15.12.2021, відповідно до умов якого ТОВ «Цикл Фінанс» набуло право Нового Кредитора до відповідача за Кредитним Договором (а.с. 12-13), про що свідчить витяг з реєстру боржників до договору факторингу № 15/12/21 від 15.12.2021 (а.с. 10).
Згідно зі ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Як установлено ст. 1080 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.
Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Як передбачено ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Із розрахунку заборгованості по кредитному договору №22036000073291 від 15.08.2018, укладеному з позичальником ОСОБА_1 станом на 14.12.2021 установлено, що загальна заборгованість становить 48131,17, з яких: залишок простроченого кредиту – 36492,13 грн; залишок прострочених відсотків – 2384,37 грн; залишок прострочених комісій – 9254,67 грн; - збитки від інфляції – 1291,20 грн; 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України – 209,95 грн (а.с. 25-27).
Позовні вимоги в частині стягнення збитків від інфляції в сумі 1291,20 грн та 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України в сумі 209,95 грн задоволенню не підлягають, з огляду на таке. 
Відповідно до пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, який доповнений Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-IX та набрав чинності 17 березня 2022 року, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Так, 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 год 30 хв, який діє до теперішнього часу.
Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення збитків від інфляції в сумі 1291,20 грн та 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України в сумі 209,95 грн не підлягають задоволенню.
Водночас, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині стягнення заборгованості по комісії в сумі 9254,67 грн, з огляду на те, що умова укладеного договору №22036000073291 від 15.08.2018 про покладення на відповідачку обов`язку зі щомісячної сплати комісії за обслуговування кредитної заборгованості від суми кредиту, яка є нікчемною, з огляду на таке.
Так, відповідно до статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати в кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Водночас Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Зважаючи на викладене, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладений після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року в справі з подібними правовідносинами № 204/224/21 зроблено висновок про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів існування переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Установлено, що умовами оскаржуваного кредитного договору передбачена необхідність внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язані з обслуговуванням кредитної заборгованості.
Як передбачено ч. 6 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені у договорі про споживчий кредит.
До загальних засад цивільного законодавства належать справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).
Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Розмір щомісячної комісії за обслуговування кредиту становить 1,99 % від суми кредиту, відповідно до п. 1.1 Кредитного договору.
Водночас, у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позичальнику та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості.
Отже, враховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні договору, положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Велика Палата дійшла висновку про те, що положення пунктів кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними (п. 32.8 постанови у справі №496/3134/19).
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Колегія суддів ВП ВС у п. 25 постанови по справі №363/1834/17 зауважила, що сторони не можуть у договорі визначати взаємні права й обов`язки у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення Конституції України, не відповідає передбаченим статтею 3 ЦК України загальним засадам цивільного законодавства, що обмежують свободу договору, зокрема справедливості, добросовісності, розумності (пункт 6 частини першої вказаної статті). Домовленість сторін договору про врегулювання відносин усупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення. Тому підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням (див. близькі за змістом висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 1 червня 2021 року у справі № 910/12876/19 (пункти 7.6-7.10)).
Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону № 2121-III), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої статті 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку (п. 29 постанови у справі №363/1834/17).
Умовами розділу ІІІ п. 3.1 кредитного договору № 22036000073291 від 15.08.2018 передбачено, що платежі з погашення заборгованості за Кредитом, сплати процентів за користування Кредитом та щомісячної комісії за обслуговування Кредиту здійснюється у вигляді щомісячних ауїтентних платежів. 
Отже, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що сторони спору не погодили у кредитному договорі перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позичальнику та за які банком встановлена щомісячна комісія, яка в пункті 1.1 зазначена як комісії та всі інші платежі за кредитом, у пункті 1.2 – щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості, а у розділі 4 «графік платежів» - «за обслуговування кредитної заборгованості». Матеріали справи не містять також доказів щодо доведеності такої обставини.
Верховний Суд у постанові від 31 січня 2024 року у справі № 450/126/20 сформулював правовий висновок про те, що розрахунково-касове обслуговування - це послуги, що надаються банком клієнту на підставі відповідного договору, у тому числі у вигляді електронного документа, укладеного між ними, які пов`язані із переказом коштів з рахунка (на рахунок) цього клієнта, видачею йому коштів у готівковій формі, а також здійсненням інших операцій, передбачених договором.
Розрахунково-касове обслуговування є однією з базових операцій банків. Будь яка операція - і пасивна, і активна, і надання послуг - неминуче супроводжується здійсненням платежу, отже - розрахунковим чи касовим обслуговуванням відповідного клієнта. Причому виконання таких операцій виконуються за дорученням клієнтів, яких банки здійснюють платежі, чи касові операції.
Банки на договірній основі здійснюють розрахунково-касове обслуговування своїх клієнтів і виконують їх розпорядження щодо перерахування коштів з рахунків, за що стягують плату з клієнтів у вигляді комісійної винагороди.
Отже, касове обслуговування - це сукупність банківських операцій з прийняття готівкових коштів від клієнтів і зарахування їх на відповідні банківські рахунки та видачі з клієнтських рахунків через касу банку готівкових коштів згідно з розпорядженням клієнтів на цілі, передбачені чинним законодавством. Касові операції виконуються відповідно до інструкції з організації емісійно-касової роботи в установах банків України.
Комісія за обслуговування кредитної заборгованості не є банківською послугою в розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність», за яку позикодавець може отримувати будь-яку плату чи винагороду.
Позикодавець не був позбавлений можливості надати докази на підтвердження справедливості умов договорів щодо встановленої комісії, зокрема з урахуванням переліку та обсягу послуг, які надаються банком за таку плату.
Суд зазначає, що суть зобов`язання за кредитним договором полягає в обов`язку банку надати гроші (кредит) позичальникові та в обов`язку позичальника їх повернути і сплатити за користування ними проценти. Підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням.
Оцінюючи зміст положення пункту 1.2 кредитного договору, яким передбачено сплату позичальником ОСОБА_1 щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості, та зміст положень пункту 6.9.3. Загальних умов кредитування розділу 6 «Умови надання споживчих кредитів» Універсального договору банківського обслуговування клієнтів - фізичних осіб у АТ «Банк Кредит Дніпро» ( версія 13.3), чинних на час укладення кредитного договору, якими визначено, що послуга банку по обслуговуванню кредиту полягає у тому, що банк здійснює нагадування про дати сплати заборгованості за кредитом та суму заборгованості, шляхом направлення SMS - повідомлень; вносить зміни до графіку погашення у випадку здійснення клієнтом часткового дострокового погашення кредиту, за письмовою вимогою клієнта надає оновлений графік погашення або інформацію про залишок заборгованості, тощо, апеляційний суд доходить висновку, що дії банку, які складають обслуговування кредиту, відповідають зобов`язанням банку, визначеним пунктом 6.9.7. Загальних умов кредитування, про надання не частіше одного разу на місяць безоплатно інформації про поточний розмір заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої банку, надання виписок по рахунку, щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за договором, які сплачені та які належить сплатити і дати сплати, та зобов`язанням кредитодавця про надання інформації споживачу, визначених статтею 11 Закону України «Про споживче кредитування», а тому такі послуги не можуть бути оплатними.
Наведене дає підстави для висновку, що положення пункту 1.2 кредитного договору, яким передбачено сплату щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості, суперечать положенням частини першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», а тому таке положення є нікчемним.
Відтак, суд, дослідивши матеріали справи, наданий позивачем розрахунок заборгованості, заперечення відповідачки та пояснення сторін, приходить до висновку про необхідність перевірки правильності визначення позивачем розміру заборгованості, яка заявлена до стягнення.
Як вбачається із розрахунку заборгованості, наданого позивачем, здійснені відповідачкою платежі були розподілені кредитором таким чином: у рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту враховано 2938,39 грн, у рахунок погашення процентів - 0,88 грн, а у рахунок погашення комісії за обслуговування кредиту - 6539,97 грн.
Водночас відповідачка заперечує правильність такого розподілу платежів, посилаючись на те, що комісія за обслуговування кредиту не підлягає стягненню, та оскільки умова договору щодо її сплати є нікчемною, а тому кошти, які були зараховані позивачем у рахунок погашення такої комісії, повинні враховуватися при визначенні фактичного розміру заборгованості за тілом кредиту та процентами.
Суд погоджується з такими доводами відповідачки, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам
Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Разом із тим, відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Таким чином, нікчемний правочин або окрема його умова є такою, що не породжує правових наслідків з моменту її вчинення, оскільки така умова суперечить імперативним вимогам закону.
Судом установлено, що умова кредитного договору щодо сплати комісії за обслуговування кредиту не відповідає вимогам законодавства та не може бути підставою для виникнення у відповідачки обов`язку зі сплати такої комісії.
З огляду на положення ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
Отже, якщо певна умова договору не створює юридичних наслідків, кредитор не набуває права вимагати виконання такого зобов`язання, а також не може включати суму, нараховану на підставі такої умови, до складу заборгованості.
Суд звертає увагу, що у спірних правовідносинах відповідачка не заперечує факт отримання кредитних коштів та наявність обов`язку повернути фактично отримані кошти, а також виконати інші дійсні умови кредитного договору. Предметом спору є саме правильність визначення позивачем розміру заборгованості з урахуванням платежів, які фактично здійснювалися відповідачкою.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Водночас виконання зобов`язання передбачає наявність самого зобов`язання, яке має законну підставу. Виконання на користь кредитора вимоги, яка виникла з нікчемної умови договору, не може свідчити про існування законної підстави для утримання таких коштів саме як плати за таку умову.
Разом з тим, у даному випадку спірним є не факт прострочення виконання зобов`язання, а визначення його дійсного розміру.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Водночас відповідно до ст. 89 ЦПК України Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Наданий позивачем розрахунок заборгованості не є безумовним доказом правильності визначеного розміру боргу, оскільки такий розрахунок підлягає перевірці судом з урахуванням усіх обставин справи, у тому числі факту здійснення відповідачкою платежів та правової природи складових заборгованості.
Суд зазначає, що врахування платежів відповідачки, які були зараховані позивачем у рахунок погашення нікчемної комісії, не є зміною судом умов договору або втручанням у порядок виконання сторонами зобов`язань.
Такі дії суду спрямовані виключно на встановлення реального розміру невиконаного грошового зобов`язання та недопущення стягнення з відповідачки заборгованості, яка фактично виникла лише на підставі умови договору, що не породжує юридичних наслідків.
Інше тлумачення призвело б до ситуації, коли кредитор фактично отримує можливість зменшити розмір виконання позичальником основного зобов`язання шляхом зарахування здійснених платежів на погашення платежу, який не передбачений законом як обов`язковий та не має належної правової підстави.
Таким чином, суд дійшов висновку, що сума 6539,97 грн, яка була врахована позивачем у рахунок погашення комісії за обслуговування кредиту, не може бути врахована як погашення заборгованості за комісією, а підлягає врахуванню при визначенні фактичного розміру заборгованості відповідачки за дійсними зобов`язаннями - за тілом кредиту та процентами.
У зв`язку з цим розрахунок заборгованості, наданий позивачем, підлягає оцінці та коригуванню судом з урахуванням викладених обставин.
Відсотки за кредитом становлять: 2384,37 грн – 2384,37 грн = 0,00 грн, а заборгованість за тілом кредиту становить: 36492,13 грн – 4155,60 грн = 32336,53 грн.
Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково, в сумі 32336,53 грн.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги ТОВ «ФК «Цикл Фінанс» підлягають задоволенню частково (65,15%), то розмір сплаченого судового збору при зверненні до суду (2147,20 грн) з цим позовом підлягає стягненню з відповідачки на його користь пропорційно задоволеним вимогам, а саме в розмірі 1398,90 грн.
Крім того позивач просить стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 6000,00 грн та відповідачка просить стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 10000,00 грн.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Із матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «Цикл Фінанс» та адвокатом Дорошенко Мариною Анатоліївною було укладено Договір про надання правничої допомоги № 43453613 від 25 березня 2025 року (а.с. 17-18).
Відповідно до додаткової угоди № 22036000073291 від 21.07.2025 (а.с. 14) та акту виконаних робіт за надання Адвокатом Позивачу професійної правничої допомоги включені такі послуги: правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» - 2250 грн; складання позовної заяви про стягнення заборгованості – 3000,00 грн; формування додатків до позовної заяви – 750 грн (а.с. 10).
Тобто загальна сума понесених витрат за надані послуги Адвоката становить 6000,00 грн. 
Відповідно до ч. 8. ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Товариством з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» сплачено адвокату Дорошенко М.А. за надання правової допомоги 6000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 12523 від 22 липня 2025 року (а.с. 7).
Як передбачено ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Пунктами 1, 2, 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідачку, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України).
Матеріалами справи дійсно підтверджується факт отримання Товариством з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» послуг адвоката Дорошенко М.А. з надання правової допомоги. Зокрема, адвокатом в інтересах товариства подано до суду позовну заяву.
Крім того, на підтвердження понесених відповідачкою витрат на правничу допомогу до суду надано договір про надання правничої допомоги від 09.04.2026, укладений між відповідачкою та адвокатом Скользнєвою В.В. та акт здачі-прийняття наданих послуг, з якого вбачається, що розмір наданих послуг адвокатом становить 10000,00 грн.
Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги тривалість розгляду справи, складність справи, яка не є складною та є однотипною для адвоката, розглядалася у спрощеному позовному провадженні, що не потребує значного витрачання часу адвокатом на виконання адвокатських робіт (наданих послуг), а також ціну позову, крім того, враховуючи критерії розумності й співмірності, суд вважає, що заявлені сторонами витрати є завищеними та вимоги про стягнення витрат на оплату професійної правничої допомоги у даній справі підлягають частковому задоволенню, в розмірі по 3000,00 грн для кожної зі сторін, що відповідає критерію співмірності 
Оскільки обґрунтований розмір витрат на професійну правничу допомогу для кожної зі сторін є однаковим і становить по 3000,00 грн, суд проводить зустрічне зарахування таких сум.
Керуючись ст. 7, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд 
ухвалив:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальність «Цикл Фінанс» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» заборгованість за кредитним договором №22036000073291 від 15.08.2018 в сумі 32336,53 грн (тридцять дві тисячі триста тридцять шість гривень 53 копійки).
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальність «Цикл Фінанс» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1398,90 грн (одна тисяча триста дев`яносто вісім гривень 90 копійок) 
Надіслати учасникам справи копію судового рішення в електронній формі у порядку, визначеному законом.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне найменування (ім`я) сторін:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс», код ЄДРПОУ42453613, місцезнаходження: м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8,
відповідачка: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя І. М. Нечипоренко